225 



dino stanište za Lonicera glutinosa i Amphoricarpus 

 Neumayer i, i^oje su poslije Huter i Pichler našli na Lovćenu. 



Najvišu točku zahvatili su u 3 i V2 sata i stajali na jednom 

 oštrom grebenu, koji se strmo spuštao prama Hercegovini. U 

 neposrednoj blizini točke bijaše još muljika, koje su nešto kr- 

 žljave, ali ne primaju oblik klekovine ili borića. Tu je As eh er- 

 son sreo Hutera i Pichlera, koji su mu se čudili, jer je zahvatio 

 najvišu točku, dok bi njegov vodič volio bio ostati na pod- 

 nožju vrha i više puta ga molio, da bi krenuo natrag. 



Vraćali su se onim putom, kojim su Tirolci uzašli, za tri 

 sata hoda došli su u Crkvice, za dva sata u Risan, uživajući u 

 velebnom vidiku. Kako im bijaše vjetar poputan, iskrcali su se 

 nakon trosatne vožnje u Kotoru i riješHi se svih tegoba i muka, 

 koje su prepatih u divljim Krivošijama, .uspinjući se na kameni 

 Orjen. 



•Pichler, kao što već spomenusmo, uzpeo se na Orjen 

 po drugi puta 9. srpna g. 1868. malone mjesec dana kasnije, 

 nego h g. 1867. Prenoćio je u Crkvicama i krenuo prama Orjenu 

 istim putem kao i g. 1867. Na najvišoj točki našao je jedan 

 nepoznati mu Gnaphalium i još dvije biljke, dakle veoma malo, 

 ali je uživao u veličanstvenom vidiku, jer je smetnuo pred oko 

 cijelo pomorje Dalmacije, planine Crne gore, a prama jugu za- 

 tomila mu je dušu nedogledna morska pučina. 



U raspuklinama vrha našao je Pichler nekoje biljke, koje 

 nam Ascherson „ne bilježi", kao Daphne alpina. Arenaria gra- 

 cilis, Achillea abrotanoides, Sedum olympicum, jednu veliku um- 

 beliferu i brojno Centaurea incompta. 



U Perastu upozorio me je gradjevni savjetnik 0., kojemu 

 je Orjen dobro poznat, da na njemu raste od grmova Sab i na 

 officinalis (?), koje da ima i na Kablu. Za Orjen pozna i 

 Sambucus racemosa, od grmova „žutokoru" i „stokoru", 

 a iz Jovičeve vode samo jedno stablo breze (Betula verrucosa). 

 Upozorio me i na „medj edolisku", koje ima od Crkvica 

 do Orjena, a debela je i jedan metar^). 



„Bis über 20 m. hoch und 3-5 m. dick, alte Bäume von der Tracht 

 sehr grosser Linden, kroat. Megjegja Lijeska, Megjetka; serb. Mecja und 

 Divlja ljeska, in Montenegro Šemišljika". (Ascherson i Graebner, IV. Bd. 

 p. 283.). 



