Eduard Strasburger. 



Napisao dr. Aurel Forenbacher. 



Usred proljeća pohodila je smrt stari kneževski dvor u 

 Poppelsdorfu, gdje su se nalazile radne prostorije jednog od 

 najznatnijih botanika našeg doba. Profesor Eduard Stras- 

 burger udaren srčanom kapi umrije u noći 19. svibnja u 68. 

 godini života. Još večer pred smrt raspravljao je o radu, koji 

 bi ga imao u najbližem vremenu zabavljati. Trebalo je razotkriti 

 bistvo hondrijosoma, s kojima smo se i mi u bonnskom bota- 

 ničkom institutu imali priliku baviti, te koji su u zadnje vrijeme 

 svrnuli na sebe osobitu pažnju stručnjaka. Istrgnut je tako isred 

 naučna rada, koji mu u životu bijaše najviše i najdraže. Što 

 gubitak takva čovjeka po nauku znači, mogu tek oni shvatiti, 

 koji su bili bliže njegovu radu. 



Strasburger, koji je dulje vremena u Njemačkoj učio 

 prirodne nauke, baveći se osobito botanikom, habilitirao se je 

 već u 24. godini iz toga predmeta na sveučilištu svog rodnog 

 grada Varšave. Njegov habilitacioni spis, koji je pisan poljski, 

 ima naslov: „Krotki rys historyi rozwoju szparek u rošlin". Već 

 dvije godine kasnije pozvan je kao izvanredni profesor u Jenu, 

 gdje za tri godine dobi redovitu profesuru iz botanike i preuze 

 upravu botaničkog vrta. Iz Jene pozvan je 1881. na sveučilište 

 u Bonnu, gdje je preko 30 godina djelovao. Još u Jeni stekao 

 je Strasburger priznanje u naučnom svijetu, pa je napose 

 radnja: „Die Coniferen und Gnetaceen" svrnula pažnju bota- 

 ničara na mlada istraživaoca. Uzmemo li u ruke njegove jenske 

 publikacije, moramo se još danas diviti točnosti u radu i jasnoći 

 mikroskopskih slika, pa jedva vjerujemo, da potječu iz vremena, 

 kada još ne bijaše nama danas tako potrebnih mikrotehničkih 

 pomagala. U kasnijim godinama bonnske djelatnosti rado je 

 Strasburger pripovijedao svojim učenicima, što ih je vrsni 

 zavodski tehnik H. Sieben učio mikrotomom priređivati za 

 mikroskopska opažanja prijereze od malo tisućinki mm., kako 

 je posve isto u svojim mladim godinama morao nožem slo- 

 bodnom rukom postizavati. Što vrijedi vještina u priređivanju po 

 mogućnosti što tanjih prereza biljnoga tijela razabire se odatle, što 



