274 [3] 



činja neupućenomu, da trud, koji je uložen u konstatovanje 

 prividno neznatnih pojedinosti, mnogo puta ne stoji u omjeru 

 sa nađenim rezultatom; ali Strasburger bio je uza svu ge- 

 nijalnost egzaktni istraživalac, koji je dobro znao, da bi danas 

 možda nuzgredno zapažanje kasnije moglo biti ključem za 

 razumijevanje najznatnijih pojava. Pošto je zamršeni proces dije- 

 ljenja jezgre većim dijelom njegovim istraživanjem bio razjašnjen, 

 vodio ga je dalji razvitak citologije u zadnjem deceniju sve 

 više i više k pitanjima baštinjenja. Studij hromosoma, koji sa- 

 stavljaju jezgru, pa se sami na tako minucijozan način cijepaju, 

 jedan na drugoga prislanjaju i spajaju, doveo je Strasbur- 

 ger a na misao, da imamo u jezgri odnosno u hromosomima 

 tražiti baštinsku masu. U ova teška pitanja, kao što i u ono, 

 da li je jezgra jedini nosilac herediteta, kako je Strasburger 

 držao, ne možemo pobliže ulaziti. Tko se želi o tome orienti- 

 rati, mora da uzme u ruke njegove: „Histologische Beiträge", 

 što ih je od vremena do vremena izdavao. Znatnost je Stras- 

 burgerova u posljednjem deceniju njegova djelovanja bez 

 sumnje u suverenom načinu, s kojim je obrađivao velika pi- 

 tanja baštinjenja. U njemu se je u zadnje doba sakupio toliki 

 materijal činjenica, da mu bijaše potrebom objelodaniti svoje 

 mišljenje o znatnijim pitanjima u publikacijama, koje su brzo 

 jedna za drugom slijedile. On, koji je u nauci o stanici postao 

 velik, vladao je opsežnom literaturom jednako na zoologijskom 

 kao što na botaničkom području, pa će ga u tome jedva koji 

 od njegovih mnogobrojnih učenika moći dostići. Kao učitelj u 

 kolegiju bijaše izvrstan. Ma da mu njemački jezik ne bijaše 

 materinskim, vladao je njime tako savršeno kao rijetko tko. K 

 tome je pridolazila snaga i plastika prikazivanja, ma govorio 

 još toliko jednostavno. A kad se je tome pridružilo oduševljenje, 

 kakvo čudo, da je zanio svoje slušače. Varao bi se, 

 tko bi mislio, da njegov udžbenik može nadomjestiti njegovo 

 predavanje; sam sam iskusio, a isto su mi potvrdili mladi ame- 

 rički i japanski sveučilišni profesori, koji su sa mnom u bonn- 

 skom botaničkom institutu radili, da se kod svakog predavanja 

 dalo nešto nova naučiti ili barem pobudu dobiti. Uza svu uče- 

 nost ostao je Strasburger skroman i jednostavan; sam nije 

 težio za čašću, a bijaše mu odvratno svako „štreberstvo", u 

 kojemgod bi se obliku javilo. Poznavao je samo jedno často- 



