[4] 275 



Ijublje približiti se istini, pa, ako je sam pogriješio, bijaše prvi, 

 koji je priznao. Riječi Immanuela Kanta, s kojima je jednu 

 od svojih publikacija završio, mogle bi mu se uklesati na nad- 

 grobni spomenik: „Wo ich etwas antreffe, das mich belehrt, da 

 eigne ich es mir zu. Das Urteil desjenigen, der meine Gründe 

 widerlegt, ist mein Urteil, nachdem ich es vorerst gegen die 

 Schale der Selbstliebe und nachher in derselben gegen meine 

 vermeintlichen Gründe abgewogen und in ihm einen grösseren 

 Gehalt gefunden habe" (citirano po Strasburgeru: „Über 

 Reduktionsteilung", 1904, Sitzber. d. klg. Preuss. Akad. d. Wis- 

 sensch. Str. 28.). 



Da Strasburger nije u širim krugovima izvan naučnog 

 svijeta bio poznatiji, krivo je područje njegova rada, kojega 

 se rezultati samo teško dadu popularno prikazati. Neke njegove 

 publikacije su to kušale, tako na pr. radnja izašla u Naturwiss. 

 Wochenschrift pod naslovom: „Unserer lieben Frauen Mantel" 

 (Jena, Bd. 20, Nr. 4., 1905), pa: „Die stofflichen Grundlagen 

 der Vererbung im organischen Reich" (Jena 1905). Zacijelo je 

 međutim Strasburger postao najvećma popularan svojom 

 knjigom: „Streifzüge an der Riviera" (Jena, Gustav Fischer, 

 1904.), u kojoj su mnoga poglavlja upravo klasični prirodni 

 opisi. 



U osobnom saobraćaju bio je Strasburger, ako je ne- 

 koga temeljito upoznao, Ijubezan i srdačan. općenim pitanjima 

 rijetko se je izražavao. Misao razvitka iz unutarnjih uzroka ra- 

 zabira se iz mnogih mjesta njegovih radnja, tako da ga se je 

 već odavno ubrajalo među neolamarkiste. U vanjskom životu 

 bonnskog sveučilišta istakao se je samo jednom, i to tada, 

 kada je bio rektorom „almae matris". 



Sa Strasburgerom legao je u grob velik prirodoslovac, 

 kome se neće tako skoro naći zamjena. Što je najgore, sa 

 sobom je u grob ponio sve velike misli, što ih je kanio u kasnijim 

 godinama, kada mu očni vid neće više dopuštati mikroskopi- 

 ranja, objelodaniti. Možda je mnogo toga u djelu: „Kuhur der 

 Gegenwart", u kome je botanički dio pisao, pribilježio, tako 

 da će velike ideje, što ih je mogao sada tek dati, a ne više 

 dokazati, drugi moći u njegovu duhu obraditi. 



Zagreb, mjeseca rujna 1912. 



