Nerado to činim, imam i prečega posla, ali držim, da mi 

 je ipak dužnost oglasiti se na našu obranu, na obranu pozitivne 

 nauke. Dozvolite mi dakle da koju kažem. Nijesam nakan govo- 

 riti govor, niti mi je stalo do sjaja, pabirkovao sam amo tamo, 

 naveo sam što više fakata, te sam to ovdje onako pobacao i na- 

 nizao bez pravoga reda, rek bi više rapsodički. Molim Vas dakle 

 lijepo da pazite na stvar, te ispričate nedovršeni oblik. 



Mi smo prigodom glavne skupštine od 30. prosinca 1886. 

 god. razvili svoj program. Mi smo drugom prilikom izjavili, da 

 je prva, sveta dužnost i zadaća hrvatskoga prirodopisca prouča- 

 vanje faune, flore i gee lijepe i mile naše domovine. Mi smo i 

 danas toga mnijenja, da nijesmo naime podobni ni pozvani, a i 

 naše prilike da nisu takve, da bi tko imao pravo, od nas očeki- 

 vati riješenje temeljnih pitanja čovječanstva. Nama to valja, barem 

 za sada, prepustiti velikim narodima, u kojih ima obilja sredstava 

 i radnika. S druge strane mi ipak ne ćemo da budemo pusti 

 strojevi; i nama valja raditi po njekakom sustavu, i nama treba 

 znati, koji da nam bude pravac. Napokon, ne možemo šutjeti kad 

 se, rek bi bez razloga, na nas sa svijeh strana navaljuje. 



Evo sad čujem, da nam se u njekom Sarajevskom listu, ne 

 znam kojem, zanovijeta; sad nam drugi kaže, da se neki Zagre- 

 bački list ne veseli stvaranju medicinskoga fakulteta, jer da će 

 onda doći ovamo više ljudi à la Šulek, à la Brus ina. Sad 

 ustaje predsjednik naše „Matice Hrvatske", da miri, da se „Ma- 

 tica" ne će baviti hipoteza mi, nego će svojim ciano vom 

 podavati čistu hranu, samu istinu, a zaboravlja se, da 

 baš „Matičine" poučne knjige ne bi smjele sadržavati krupnih 

 pogrješaka. Napokon ustao i ovogodišnji rektor hrvatskoga sve- 

 učilišta, da nas smrvi, da dokaže, kako je po Darwin-u, može 

 biti, naš narod osudjen na smrt. 



Ne marimo za zadirkivanje ili podrugavanje spomenutih li- 

 stova — toga je bilo i bit će — danas već lomače nema, pa 



što bi „opančarija" za književnika bila vrednija od hrvatske ornitologije ; 

 može biti ila se ta ravnodušnost ima tumačiti tim, što ona ornitološka knjiži«;» 

 nije nagradjena iz kakve privilegirane zaklade, i što je mukte razdijeljeno od 

 kr. zem. vlade i od moje strane do 500 eksemplara, pošto nama nije nikada 

 stalo do materijalnoga probitka koje ruke, nego samo do napretka prirodnih nauka. 



