XIV 



naš opstanak, valja da prije svega u pamet dozovemo same rijeci 

 Darwin-ove, po kojima se svaka vrsta može razviti ili i 

 ostati nepromjenljiva bez i k a k o g a obzira na druge 

 vrst e. 



Osim toga mi smo, istina, kao Hrvati mali narod po jeziku ; 

 dušmani naši htjeli bi nas još manjima učiniti; ali ipak nijesmo 

 ni divlji kao što su Bošiman, Zulu, Aka i drugi, niti smo na 

 umoru, kao što su njeki narodi Australije i Amerike. 



Napokon, kad bi i htjeli uporaviti na nas Dar\vin-ovu leo- 

 riju, naime selekciju, borbu za bitak, ni onda nam se ne treba 

 ničesa bojati. Tu naime neodlučuje jezik i narodnost, nego pas- 

 mina i vrsta. Za zoologa i antropologa naime odlučuju zoološke 

 oznake, a ne jezične. Po mnijenju svih antropologa, bili koje škole 

 i kojega sustava, a i po najnovijoj klasifikaciji J ) mi smo Hrvati 

 čest najsavršenije rase (naime arijske, indo-evropske, indo-ger- 

 manske, indo-atlantske, kavkaske germanske, mediteranske, ili 

 kako su god još nazvali našu pasminu ili vrstu) t. j. Homo medi- 

 terranem Heckel. 



Veličina naroda sama za se nije još nimalo jamstvo sigur- 

 nosti. Rimljani su se od malenoga naroda razvili do velikoga, a 

 za vrijeme njihove veličine bili su Grci, Iliri, Iberi manji narodi. 

 Veliko je rimsko carstvo propalo, Rimljana više nema, ali još ima 

 Grka, Arbanasa, Baska. 



Mi nismo još propali upravo zbog toga, što smo dio prve 

 ljudske pasmine; to nas je održalo. Da li će nas to i unaprijed 

 spasti? Ne znam. Sanjarijama nije još nitko ništa postigao. Mi 

 živemo danas još u potpunom srednjem vijeku. 



Prirodnjaci i prirodna istina danas su još u žalostnoj ma- 

 njini. Istina stoji gotovo uvijek na strani manjine, kako je ono 

 pravo rekla pametna ženska glava. 2 ) 



l ) J. Deniker. Essai d'une Classification des Races Humaines (Bulletin 

 de la Society d'Antropologie. Paris 1889). 



') „La raison n' est pas une entité, une et absolue, que l'on puisse con- 

 sulter avec assurance, e' est l'expression d'une somme intellectuelle qui varie 

 suivant l' individu qui parie. Et les esprits qui voient faux étant les plus noni- 

 breux, le nombre ne f'ait pas l' autorité. (Test, au contraire, dans ce cas, la 

 minorile qui I' empörte, les raisons droites étant les plus rares. 



11 ne faut done pas invoquer comme une preuve de vérité la vulgari- 

 sation d'une idée et le nombre d'adeptes qui la défendent, les idées fausses 

 étant les plus ladies à propager, puisque Ics esprits faux soni les plus uombreux. 



