XVII 



„da, ako se to danas dokaže, da se to ni najmanje ne će pro- 

 stiviti katoličkomu i kršćanskomu čuvstvu" *) 



Toliko dakle sto se tiče descendencije, koju su mnoge bistre 

 glave, od najstarijih kulturnih naroda do svetih otaca i do da- 

 nas spoznale na temelju puke teoretičke dedukcije, koja je danas 

 dakle i eksperimentalno dokazana. 



Danvin-a ide zasluga, što je na novo i temeljito proučio 

 descendenciju. Druga je pak stvar, što je on kušao da joj nadje 

 uzroke, a mislio je da ih je zaista našao poglavito u zakonu o 

 naravnom obiru, u borbi za bitak itd. Nisam to samo onako re- 

 kao „zakon" ; i to su zakoni, zakoni prirode, a nisu teorije. Treće 

 je pak pitanje, da li su ovi zakoni sami za se podobni stvoriti 

 evoluciju? Nije li tu bilo još i drugih faktora, drugih zakona? — 

 Mi, kojima je istina takodjer sveta; mi, koji nijesmo zaokupljeni 

 predrasudama, iskreno i rado priznajemo da nam nije još sasvim 

 do temelja poznat pravi put, kojim je priroda pošla da razvije 

 one hiljade, da milijune oblika i vrsta. 



Teorija o descendenciji n e stupa bahato, ne, nego tri- 

 jezno i ozbiljno. Čim koji biolog koju kaže, a nije dovoljno osno- 

 vana, ili je nehotice krivo vidio, a po tom krivo protumačio: ne 

 treba nam ni filozofa, ni historičara; eno ti se na njega diže či- 

 tava vojska, da ispravi, da obori, da mu dokaže, što i zašto je 

 krivo vidio, krivo tumačio. 



Jedan od najsjajnijih primjera, kojim se dokazuje poniranje 

 i izniranje primorskih obala, jest tobožnji hram Serapis-ov u Poz- 

 zuoli-u kod Napulja. Nema poveće geologije, nema geološkoga pri- 

 ručnika, koji se ne bi na to pozivao; naći ga je u stotinama 

 djela, u nebrojenim hiljadama knjiga. Potražite n. pr. Gredner-ovu 

 knjigu, koja je poglavito namijenjena slušaocima sveučilišnim. 2 ) 



*) O danvinizmu 1. c. 



2 ) Eine gewisse Berühmtheit als Beweismittel für abwechselnde 

 Senkungen und Hebungen des Bodens hat der Serapis-Tempel bei Poz- 

 zuoli unweit Neapel erlangt (Fig. 40). In den dicht nn der Meeresküste gele- 

 genen Buinen desselben befinden sich noch drei 12.3 m. hohe, aus je einem 

 Stücke gearbeitete Marmorsäulen, welche nach Wegräumung des sie umgebenden 

 vulkanischen Sandes .jetzt frei dastehen. Die Oberfläche ihres untersten Theiles 

 ist bis zu 2.5m Höhe glatt und unverlezt, dann aber innerhalb einer 3.4m 

 hohen Zone von zahlreichen Löchern von Lithodomus lithophagus durchbohrt, 

 in welchen die Schalen dieser Bohrmuschel häufig noch erhalten sind. Die 

 obere Partie der Säulen ist wiederum völlig unverletzt. Aus diesen Thatsachen 



II 



