nijesu zastupane u muzejalnoj zbirci. Osim toga zamoljeni sn svi 

 zavodi i svi posebnici kraljevine Ugarske, da bi samo za tu pri- 

 liku ustupili sve one vrste, kojih, kako rekoh, nema u zbirci samoga 

 muzeja. — Pisac ovih redaka, takodjer zamoljen, da do godine 

 ponese onakove rijetkosti iz zbirke narodnoga zoološkoga muzeja 

 u Zagrebu, rado je obećao, jer ptice iz Hrvatske, Slavonije i 

 Dalmacije bit će napose izložene, kako je to bilo prigodom bečke 

 izložbe od god. 1884. 



Za izvedenje te osnove pozvano je pak šire povjerenstvo 

 iz Ugarske i Erdelja, a iz Hrvatske pisac pozivom samoga gosp. 

 ministra za nastavu od G. siječnja o. g. br. 57947. 



Ovako pojačano povjerenstvo sastalo se 19. siječnja u Budim- 

 pešti, gdje je konačno odregjeno sve, što je nuždno, da bi stvar 

 što bolje pošla za rukom. 



Moram priznati, da mi je teško pri duši bilo, kad sam stupio 

 u laboratorium prof. Entz-a, gdje se povjerenstvo sastalo. Ne 

 računajući ovamo službenih ličnosti, bilo je tu do dvadesetak orni- 

 tologa iz Ugarske, što strukovnjaka, što tako zvanih diletanta — 

 svakako sami ljudi, koji su podobni napisati po koju izvornu 

 raspravu ili podati izvorne gragje za motrenje ptica selica. Eno 

 Ghernel-a, eno podžupana Osató-a, koji je vrlo mnogo napisao, a 

 posjednik je velike zbirke ptica, eno Frivaldskoga, eno Greisiger-a, 

 eno Herman-a, eno Kocyan-a, eno Kuhn a, eno Lakatos-a, eno 

 Lovassy-a, eno Madarasza-a, eno Szikla-e itd. itd. — a kod nas 

 nije još moguće bilo naći jednoga stalnoga motrioca za Hrvatsku, 

 a drugoga za Slavoniju ! ? — Znam da nas malo ima, znam da 

 ne raspolažemo velikimi svotami, ali dvojica, samo se dvojica 

 traže ! ? 



Kr. zem. vlada pozvala je otpisom od 24. veljače o. g. 

 br. 1942. pisca, neka shodno odredi za motrenje ptica selica, kao što 

 u opće sve ono, što je od nužde za drugi internacijonalni kongres. 

 — Pisac će se rado odazvati častnomu pozivu, pa još jednom kuša, 

 ne bi li se tko našao, koji bi se jednom odlučio posvetiti svoje 

 lažno vrieme motrenju ptica. Kamo sreće, da pisac nije zapriječen 

 i prikovan'uza zavod, jer može li biti ljepšega i ugodnijega posla, 

 nego u čistom seoskom zraku, po ubavih poljanah, po šumah i 

 po gorah motriti prolaz divnih i čudnovatih tih stvorova, bez 

 kojih bi zemlja rek l)i skoro pusta bila? Uza sve milijune ljudi 

 i životinja na svijetu kako bi žalostno bilo, da nam ptice ne 



