lete zrakom, da nani ne pjevaju slavniji i grmuše, kosovi i dro- 

 zdovi, strnadice i češljugarke, da nas ne dižu do nebeske visine, 

 da nas ne sjećaju, da bi i čovjek imao živjeti na tom svietu 

 slobodan kao ptica, da si nije vlastitom zlobom, vlastitom ne- 

 pravdom prema drugim, vlastitim neznanjem sam okove okovao ! 

 Je li moguće, da se od stotine i stotine hrvatskih šumara 

 ne će naći dvojica, koji bi imali srca i smisla za prirodu, za 

 promicanje znanosti ? Je li moguće, da se od stotine i stotine 

 učitelja i profesora ne će naći dvojica, kojim će do toga biti, da 

 si pred učenim svijetom osvijetlamo lice? Nitko pametan od nas 

 ne traži, što nije moguće ali dva stalna motrioca?! 



Koliko je pak moja dužnost, da motriocem dadem nuždne 

 upute, evo me da sa svoje strane učinim što mogu. — Još sam 

 prije više godinah dao štampati po nalogu odbora za Austro- 

 ugarsku hrvatski prijevod naputka 1 ) od vit. Tschusi-a. God. 188G. 

 dobio sam od istoga odbora drugi popunjeni naputak, koji pri- 

 općujem sada prvi put ovdje u prijevodu; promijenivši dakako ono, 

 što se obzirom na nas ima promieniti: 



Naputak 



za motrenje pticà «elica u Hrvatskoj i Slavoniji, 



Uvod. 



Svrha je postajama za motrenje ptica, podignutim u Austro- 

 ugarskoj pobudom Njeg. carske i kraljevske Visosti prejasnoga 

 nasljednika prijestolja Rudolfa u travnju 1882., da se sakupe 

 ornitološka opažanja svake vrste, a osobito da se navrne posebna 

 pozornost na seobu ptica; tako bi se na temelju gradiva sabra- 

 noga tijekom više godina moglo zaključivati o njekojih pitanjih 

 u životu ptica, o kojih se do sada nije moglo. Medju ta je pitanja 

 na prvom mjestu pitanje o seobi ptica. 



*) Naputak članovom postaja za motrenje pticà u Austriji, Ugarskoj 

 Hrvatskoj (Hrvatsko i; danje). U Zagrebu. 



