176 



I opet sjeverni tupik iFratcrcula arctica) kod Rieke. 



Evo što nam o tom piše odlični prijatelj M. Barač: 



Rieka 19. srpnja 1890. 

 Vele štovani prijatelju ! 



Jučer sam rano u jutro pošao barkom od jednih vesala 

 prema Lovrani s nakanom, da na pol puta lovim „tovare" (pesci 

 molli). Vozeći se onamo izkvarilo se vrieme, jer je sjevero-zapa- 

 dnjak zapuhnuo te uzburkao more; zbog toga odlučim, da se 

 povučem bliže k Lovrani, jer je za takoga vjetra ondje more tiše. 



Putem onamo naišao sam na nekoliko jata malih zovoja 

 (Puffinus anglorum yelkouan Acerbi), a oni su išli za „tomba- 

 relami" (vrsta ribe), koje su lovile srdjele. Iz toga jata ustrielio 

 sam na svaki hitac po jednoga zovoja. Poslije pucnjave razletjeli 

 su se zovoji širom po moru, a na onom mjestu, gdje prije bijahu, 

 ostadoše sjedeći, no ipak ploveći dvije manje ptice. Primaknuv 

 im se bliže, što vidi moje oko? Dva sjeverna tupika (Fratercula 

 arctica L.)! Jedan od njih bio je od drugoga nešto veći i dosta 

 crljenoga kljuna. Na moju veliku žalost ostavi me baš u taj čas 

 moja lovačka sreća, te me je skoro i sram Vam pripoviedati, da 

 sam na njih šest hitaca izpalio i svih šest — baš svih — bez 

 žudjenoga uspjeha. 1 ) — Najprije sam na njih hitio na vodi, nu 

 kako je more bilo jako valovito, sakrio ih je baš u kritični tre- 

 nutak val i — neuspjeh bijaše gotov ! Poslije toga hitca digoše 

 se tupici na krilih i krilma po moru klepetajući letiše baš onako, 

 kao što onaj, kojega sam ubio godine 1888. 2 ) U letu opalili drugi 

 put nu i opet uzalud. Na krilih nisu te ptice ovaj put išle daleko, 

 pak sam im se barkom mogao skoro opet primaknuti na puško- 

 met. Poslije trećega bezuspješnog hitca poprhnuše, nu na kratko, 

 jer se umah baciše u vodu, a tad opazili, kako one leteći na više 

 nego li ronci, probušivahu morske valove. U tom čudnovatom 

 biegu, za koji ne znam prikladnoga imena, puknuo sam na njih 

 četvrti put, bezkoristno 



J ) Pisac ovoga je pisma na daleko poznat lovac kome nije lako naći 

 para; nije dakle tomu kriva nevještina, nego je to poglavito posljedica uzru- 

 janosti i ornitološko-lovačke gorljivosti gosp. Barača. Mi bi se gotovo okladili, 

 da će zalutali tupici prije ili kasnije ipak dopasti ruke našega prijatelja. 



5 ) Vidi: „ Glasnik hrvatskoga naravosl. družtva" God. III. 1888. str. 145. 



Urednićtvo. 



