178 



Podanak je gusto obrasao mesnatim , ljuskastim, dekusiranim 

 lišćem (odatle biljci i narodno ime „ljuskara"), koje se odlikuje 

 osobitom organizacijom, donekle analognom onoj, što ju je Nie- 

 denzu opisao za lišće od Cassiope Ređoivskii (Engler, Jahrbücher, 

 XL). Svaki je list gornjom svojom polovicom tako natrag svinut 

 i s donjom srasao, da se vrh njegov malo ne dotiče mjesta, gdje 

 je list prikopčan uz podanak. Budući da je taj vrh takodjer po- 

 nešto usukan, nastaje tu kanal, koji na stražnjoj strani lista teče 

 tik izpod njegove insercije. U taj kanal iztječu u podobi sitnih 

 škuljica ušća ovećeg broja šupljina, što se u listanome parenhimu 

 nalaze jedna do drnge. One teku radijalno od baze spram vrha 

 lista, oblika su nepravilna, nabranih stijena, a komunikacija medj 

 njima nema. Zanimljive su te šupljine s toga, jer je na stijenama 

 njihovim naći dvojakih organa trihomskog karaktera: glavičastih 

 žlijezdastih dlaka i niskih polukrugljasto svedenih, nad epidermu 

 samo malo uzdignutih štitastih žlijezda. Obje se vrste organa 

 razviše od epidermalnih stanica, te je broj glavičastih žlijezda 

 daleko veći od štitastih. Prve su sagradjene od cilindričke stanice 

 nosilice i od dviju okruglih ili eliptičkih stanica, koje sačinjavaju 

 glavicu; potonje od nizke bazalne stanice i od dviju (kadšto četi- 

 riju) na ovu nasadjenih polukrugljasto izbočenih stanica. (Glede 

 anatomije i historije razvoja ljusaka i žlijezda sravni : Krause, 

 Anatomie d. Vegetationsorg, von Lathraea. Diss. Breslau, 1879, 

 gdje je i starija literatura spomenuta ; onda Scherffel u niže cito- 

 vanoj radnji i Hovelacque u Bull, de la Soc. d'études scientif. 

 de Paris, 1888). 



Na jednim je i drugim organima već Gilburt (Journal of the 

 Roy. micr. Soc. 1880; cit. po Jostu, Bot. Ztng. 1888, p. 426.) 

 zamjetio bio nježnih, hijalinskih končića, koji sa površine pome- 

 nutih žlijezda strše radijalno u listane šupljine. Glede naravi se 

 njihove nije pozitivno izjavio. Tvrdio je samo, da nijesu proto- 

 plazmatički nastavci, koji bi s protoplastima samih žlijezda stojali 

 u savezu. Dakle je ostalo pitanje o naravi njihovoj otvoreno. 



Prvi su na to pitanje pokušali odgovoriti Kerner i Wettstein 

 (Die rhizopodoiden Verdauungsorgane thierfangender Pflanzen. 

 Sitzngsb. d. k. Akad. d. Wiss. in Wien, Abth. I. Bd. XC1II. 188G). 

 Oni pomenute končiće smatraju rizopodoidnim nastavcima proto- 

 plasta dotičnih žlijezda, nastavcima, koji po njihovu mnijenju 

 poput pseudopodija probijaju kroz posve majušne otvore u mnn- 



