180 



Ti su končići za pravo čas duži, čas kraći, oporni, svuda jednako 

 debeli štapići, Lupo odrezanih vrhova, negibivi i nepromjenljiva 

 oblika, koliko na ime ne razpadaju cijepanjem na dva kraća članka 

 ili više njih. Ja mislim, da se sva ta obilježja ne slažu s obilje- 

 žjima pseudopodija. Što više, činilo mi se je, da ti končići naliče 

 frapantno njekim bakterijama, na ime bacilima, pak sam ne samo 

 mislio, nego i dosta odlučno izjavio, da ih ne smatram ničim 

 drugim, do li bakterijama, koje se nastaniše u šupljinama potaj- 

 ni čin ih ljusaka. 



U to izadje prva temeljita radnja Scherffelova (Die Drüsen 

 in den Höhlen der Rhizomschuppen von Lathraea squama/ria 

 L. Mitili, d. bot. Instit. zu Graz, Heil II. 1888), u kojoj pisac na 

 osnovu vlastitih svojih iztraživanja podvrgava kritici radnju Kerner- 

 Wettsteinovu i dokazuje, da oni končići nikako ne mogu biti rizo- 

 podoidni plazmatički nastavci. Ako to nijesu, onda čovjek može 

 pomišljati samo još na troje: ili su kutikularni ustroji, ili štapići 

 voska ili bakterije. Scherfiel navodi činjenice, koje su protiv prvog 

 i drugog shvaćanja, a u isti mah navodi i razloge, koji govore 

 za to, da oni ustroji nijesu drugo, do li bakterije. Činilo se, da 

 je pitanje tim riješeno. 



Ali malo za tim izadje u botaničkim novinama o radnji 

 Kerner-Wettsteinovoj i Scherffelovoj referat, kojemu bijaše pisac 

 Jost (Bot. Ztng. 1888. br. 27. p. 425). Referenat se nije stegnuo 

 na to, da na prosto priobći misli pomenutih autora, već je radnje 

 njihove podvrgao kritici, a na ovu nadodao vlastite svoje nazore, 

 do kojih je došao iztražujući sam potajničine žlijezde i privjeske 

 njihove. Jost u jednu ruku odbija tumačenje Kerner-Wettsteinovo, 

 a u drugu se ruku ne može sprijateljiti ni s tumačenjem Scherf- 

 felovim. Končići niti su mu rizopodoidni nastavci plazme, niti 

 bakterije. On ih drži „vosku podobnim" tjelešcima, što ih žlijezde 

 na površini svojoj izlučuju. Za glavne razloge, koji govore protiv 

 bakterijske njihove naravi, navodi pisac topivost njihovu u lužiji, 

 eliru, alkoholu, a polag toga tu činjenicu, da se ne omaštuju 

 nekim bazičnim anilinskim mastilima. On ih izporedjuje štapićima, 

 koji su na površini glavičastih dlaka (nekih paprati i vjesnača), 

 poznatih imenom pili pulverulenti, pak je voljan staviti ih s 

 njima u jednu kategoriju, ako i ne baš indentifikovati. 



Jostova me je izjava, budući u očitoj opreci s mojim vla- 

 stitim nazorima, potakla, te sam se još jedanput dao na iztra- 



