254 



samo grabežno ribarstvo, osobito na korist stranih ribara. Odjel 

 za ribarstvo naše zagrebačke izložbe imao bi natkrihti i bečku i 

 tršćansku izložbu, jer ondje smo bili strani gosti, a ovdje smo 

 kod kuće. Dalmacija svojim sudjelovanjem baš u tom odjelu ima 

 dokazati, da je ona živi dio jedne domovine, a da ono divno naše 

 more tamo dolje od Istre do Crne gore nije ni talijansko, ni ger- 

 mansko, nego naše more. A sada valja na posao, i to što revnije 

 i što brže, jer vrijeme brzo odmiče, a do kolovoza treba da je 

 već sve gotovo uredjeno. 



Za izložbe trebalo bi svakako izložiti dalmatinsku medjedicu 

 (Monaclms albiventer Bodd.J, koja je istina dosta rijetka, osobito 

 po južnim obalama i otocima Dalmacije, a inače je škodljiva 

 zvijer, jer se hrani ribom. Valja nadalje izložiti razne vrste pli- 

 skavica iliti dupina, a bilo bi vrlo lijepo, kad bi domoljubni Kor- 

 čuljani i gosp. ljekarnik D. Zovetti htjeli izložiti kostur kor- 

 čulske ulješure od god. 1885. 



Što je do riba, bit će one upravo jezgra te izložbe; s toga 

 gotovo i nema ribe, koja ne bi zavrijedila da bude izložena, jer 

 svaka služi za hranu čovjeku, ili je hrana drugim koristnim ribama. 

 Primorske naše slatke vode i more hrane do 300 ribjih vrsta. 

 Prije svega upozorujemo dakle ribare iz Bukovice, Knina, Drniša, 

 Vrlike, Sinja, Imotskoga, Vrgorca, Metkovića itd., da su naše drlje, 

 keljovci, kleni, koravice, lizibabe, makiji, masnice, mečice, mrene, 

 oštrulje, padustve, pastrve, peškelji, plotiće, svalice, tupčići itd. itd., 

 ponajviše ribe takvih vrsta i oblika, koje pripadaju gotovo samo 

 dalmatinskim rijekama, potocima i jezerima, i za to ne bi smjela 

 izostati nijedna dalmatinska slatkovodna riba. Eno n. pr. oštrulje 

 (Aidopyge Hügelü Heck.) iz Sinja itd., gaovice dalmatinske (Pa- 

 raphoxmiis adspersus HeckJ iz jezera kod Imotskoga i kod 

 Gradca; gaovice mečice (P. alepidotus Heck.) iz Cetine, Neretve 

 itd , a da ne govorimo o gaovici popovačkoj (P. Ghetaldii Steind.,) 

 iz podzemnih voda Popovskih u Hercegovini, ili o gaovici tre- 

 binjskoj (P. Pstrossl SteindJ iz Trebinjčice kod Trebinja — sve 

 su to same ribe, kojih više nigdje na svijetu nema, pače je rod 

 Aulopyge endemički rod Dalmacije i Bosne, a od potonjega roda 

 zna se samo još za jednu jedinu vrstu, t. j. za španjolsku gaovicu 

 (l\ hi8panicus Steind.J iz iberskoga poluotoka. 



Tko bi pak ovdje nabrojio sve naše morske ribe? Neka do- 

 moljubni primorci naši šalju svaku, upravo svaku riblju 



