16 
Endnu kan vi ganske kort nævne en slegt, som morfologisk staar 
Penicillium temmelig fjernt, nemlig Allescheria. Denne 
er kun repræsenteret af en eneste art, Allescheria Gayoni 
(= Eurotiopsis Gayoni), der er af stor interesse ved sin evne 
til at bevirke alkoholgjæring. 
Som typiske alkoholgjærsoppe er vi jo vant til at betragte de 
almindelige gjærsoppe eller Saccharomyceterne. Ved undersøgelser i 
de sidste 30 aar er imidlertid denne evne paavist hos en række andre 
laverestaaende soparter, fremforalt hos Mucorineerne. Inden Asper- 
gillaceerne er Allescheria den eneste, som i nogen nævneværdig 
grad formaar at danne alkohol i sukkerholdig vædske. Laborde, 
som undersøgte denne interessante sop, fandt, at den, med hensyn til 
den dannede alkoholmængde, næsten stod paa høide med de egentlige 
gjærsoppe. Af 100 gr. sukker dannede den 46.4 gr. alkohol og 44.4 gr. 
kulsyre (foruden smaa mængder biprodukter). Til sammenligning kan 
anføres, at Pasteur ved sacecharomycetgjæring fik 48.6 gr. alkohol 
og 46.8 gr. kulsyre, altsaa kun ca. 2 gr. mere end hos Allescheria. 
En meget interessant biologisk gruppe af Aspergillaceer udgjøres 
af nogle faa, bestemte Penicillium-arter, som til stadighed findes 
paa bedærvet frugt. De optræder her saa regelmæssig, at de vel med 
rette maa ansees som den egentlige aarsag til den eiendommelige ,,for- 
raadnelseslignende* sygdom, som hyppig hjemsøger flere frugtsorter. 
De blev først grundig undersøgt af prof. 0. Wehmer. — Wehmer 
søgte først og fremst at faa rede paa, hvilke soparter det er, som ial- 
mindelighed fremkalder sygdommen. Derefter undersøgte han, om 
det for de forskjellige frugtsorter var de samme soparter, eller om 
hver frugtsort muligens havde sin specielle sop som sygdomsaarsag. 
Dette sidste viste sig tildels at være tilfælde. 
Paa æ bler begynder sygdommen som en liden brun flek i skal- 
let. Den vokser hurtig og breder sig sterkt udover, samtidig som den 
ogsaa trænger dybere ind i frugtkjødet. Udenpaa ser vi i alminde- 
lighed intet til soppen; men inden en kort tid vil alligevel hele frugten 
være ødelagt. Wehmer forsøgte nu at isolere soppen og bringe dem i 
renkultur for at kunne studere den nøiere. Han skar ud stykker af 
den bedærvede frugt og bragte dem over i en i forveien steriliseret 
næringsopløsning bestaaende af vand tilsat lidt sukker og nogle salte. 
I løbet af faa dage voksede der ud et kraftigt mycelium, som snart 
hævede sig op til vædskens overflade og dannede de karakteristiske 
