18 
det, som har betydning for den, og forskjellen i kemisk karakter er det 
vel, som er aarsag til, at bestemte frugtsorter har sine bestemte sop- 
arter. I de allersidste aar er der ogsaa paa dette omraade kommet 
flere nye undersøgelser (af Behrens o. fl.), der viser mange inter- 
essante forhold. Det vil imidlertid ved denne leilighed føre for langt 
at gaa ind herpaa. 
Nyere undersøgelser over Andromedataagen. 
Af I. Fr. Schro+ter. 
Blandt de mange tusinde stjernetaager, som findes paa himlen, er 
Andromedataagen den eneste, som kan sees med det blotte øie. Vel 
er Oriontaagen større og pragtfuldere, men den staar lige ved en klar 
stjerne, og derfor kan vi kun se denne i kikkert. Andromedataagen 
har ingen saadan stjerne indpaa sig, og derfor sees den let, især 1 
maaneløse nætter. Om man kjendte til den i oldtiden, skal være usagt, 
kun saameget skal her nævnes, at man ikke finder den omtalt i de 
stjernebeskrivelser, man har fra de ældste tider. Det er den persiske 
astronom Al-Sufi, der levede i det 10de aarhundrede, som nævner den 
for første gang. Enkelte har heraf trukket den noksaa raske slutning, 
at taagen har tiltaget saa i lysstyrke siden Hipparch og Ptolemaios ud- 
arbeidede sin stjernefortegnelse, at den nu kan sees uden kikkert. Frem- 
tiden faar vise, om taagen forandrer sin lysstyrke, hidtil har man imid- 
lertid ikke kunnet finde nogen saadan forandring. Da Al-Sufr stjerne- 
beskrivelse først ved den danske astronom Schjellerups oversættelse i 
70-aarene blev almindelig let tilgjængelig, er hans omtale af Androme- 
taagen ikke bleven bekjendt. Simon Marius, der fandt taagen med 
kikkert l5de decbr. 1612, nævnes derfor oftest som opdageren; han 
beskriver den i sit noksaa vanskelig tilgjængelige arbeide De mundo 
joviale og sammenligner den med lyset fra en hornlygte. Denne 
beskrivelse passer den dag idag. Den mere ovale form taagen har, 
synes Messier (1764) først at have bemerket; han nævner tillige, at 
han ikke kunde se nogen stjerner i den, dette kunde heller ikke Lamont, 
der i 1836 studerede den mere indgaaende med den store kikkert, ob- 
servatoriet i Munchen havde, derimod fandt han 1 taagen enkelte 
punkter, som lyste sterkere end omgivelsen og mente heraf at kunne 
slutte, at taagen opløste sig. Bond i Amerika har med en endnu 
