19 
større kikkert betragtet stjernetaagen i 1848 og seet en hel mængde 
smaa stjerner i den; han mente tillige at se to mørke striber, som gik 
omtrent parallele gjennem taagen. Dette sidste ved vi nu, ikke er 
tilfælde, men det hindrer jo ikke, at man ofte finder reproduceret 
Bond's tegning af Andromedataagen. Barnard har med den store kik- 
kert paa Lick ikke seet disse mørke striber, heller ikke saa han alle 
de smaa stjerner, Bond havde bemerket. Kjernen fandt han derimod 
var meget tydelig at se, men den mindede ikke om en stjerne, som 
enkelte havde udtalt, og ved mivdre god luft kunde han ikke øine den. 
Her er i al korthed nævnt, hvad man vidste om denne stjerne- 
taage, til Roberts i 1888 med sine fotografier viste os, at vi havde for 
os en spiraltaage, som ligger skraat imod den retning, hvori vi ser 
taagen, og at dens centrale parti efter al sandsynlighed havde en kugle- 
formet figur. Senere har talrige fotografier af stjernetaagen kun kun- 
net bekræfte, hvad de første fotografier havde vist. Man har nøiet sig 
med at paavise, hvorledes vindingerne i spiralen kunde forfølges ud 
fra kjernen næsten helt til kanten af taagen. Rigtignok har man for- 
søgt saavel ved direkte mikrometriske maalinger som ved at benytte 
fotografier af taagen, hvilket Bohlin i Stockholm har gjort, at komme 
efter, hvorlangt taagen er fjernet fra os, men hvad man hidtil har fun- 
det, gaar mest i den retning, at taagens afstand overskrider, hvad man 
med sikkerhed kan maale. Af dens spektrum fik man mest det indtryk, 
at man her havde med en stjernetaage at. gjøre, som ikke var i gasfor- 
met tilstand, thi de vanlige gaslinjer i taagespektret fandt man ikke, 
men for det meste bestod af tætstaaende fiksstjerner. 
I den sidste tid er der bleven offentliggjort fra det astro-fysikalske 
observatorium paa Königstuhl ved Heidelberg et arbeide, som kaster 
nyt lys over denne mægtige taage. Ved hjælp af enkelte fotografier 
af taagen har P. Götz studeret den mere indgaaende end nogen anden 
og ved denne sin afhandling bidraget betydelig til en bedre forstaaelse 
af Andromedataagens struktur. 
I det følgende skal vi nævne nogle af de resultater, som disse 
studier har bragt for dagen. 
For at komme nærmere efter om der eksisterer nogen forbindelse 
mellem stjernetaagen og de talrige smaa stjerner, som ligger spredt 
rundt om, saavel i som udenfor faagen, har Götz paa et fladerum, som 
ikke dækker mere end 2 kvadratgrader, bestemt beliggenheden af 1259 
stjerner, men alle disse er svagere end 9. størrelse, de fleste, mere end 
