25 
teori, som giver en grei og smuk forklaring af oprindelsen til de for- 
skjellige plantegrupper, man finder i vor fanerogame flora, blev efter- 
haanden udvidet og noget modificeret, dog ikke mere, end at Blytt 
endnu 20 aar senere i alt væsentlig fastholdt sin oprindelige anskuelse, 
tiltrods for de angreb, som efterhaanden, særlig fra svensk side, frem- 
kom. Han forsøgte ogsaa at forklare disse klimatvekslinger som 
frembragt ved en kosmisk narsag, forandring i jordbanens ekcentri- 
citet, en forklaring, som man dog senere har maattet opgive. 
Dr. Hansen benytter i det hele Blytts gruppeinddeling, dog med 
nogen modifikation og forenkling, idet Blytts yngste grupper slaaes 
sammen. Vi har efter dette følgende plantegrupper, den arktiske, den 
subarktiske, den boreale og den atlautiske flora. Kort udtrykt beteg- 
ner af disse grupper den ,subarktiske* vore ,almindelige" planter, 
de, som er udbredt over hele landet, uden nævneværdige sprang i ud- 
bredelsen. I modsætning hertil er den arktiske flora de mere eller 
mindre ,sjeldne* høifjeldsplanter, som findes i vore centrale fjeld- 
trakter, særlig Dovre, og paa fjeldene nordpaa, men kun undtagelses- 
vis paa Vestlandets fjelde, om de end hist og her nærmer sig kysten 
betydelig, f. eks i det indre Søndmøre og i Nordmøre. Den boreale 
gruppe indbefatter vore mere varmekjære, ,xerofile" (tørhedselskende) 
planter, som hos os særlig findes i det sydlige og opigjennem dalene, 
ofte i varme urer, saaledes ogsaa i de indre fjordegne vestenfjelds. 
Endelig indbefatter den atlantiske gruppe vor floras udpræget ,hygro- 
file" (fugtighedselskende) element. Blytt adskilte her videre to grup- 
per, den atlantiske, udbredt omtrent fra Stavanger til Kristianssund Ne 
og den subatlantiske, fra Stavanger langs sydkysten omtrent til Grim- 
stad og meget spredt hist og her videre, helt til Sveriges vestkyst. 
En fællesbetegnelse er ,Llexfloraen", idet det nævnte strøg, Arendal 
— Kristianssund, falder sammen med udbredelsen af kristtornen (Ilex 
aquifolium). 
Den arktiske plantegruppe, mener dr. Hansen, er indvandret fra 
Sibirien umiddelbart efter den store istid. Han forklarer dette paa 
følgende, vel temmelig dristige maade. Da — som bekjendt — de 
arktiske lande Grønland og Spitsbergen har talrige vel vedligeholdte 
levninger efter en frodig vegetation i tertiærtiden, en vegetation, som 
forudsætter et klima, betydelig mildere end det nu er hos os, antager 
han som eneste mulige forklaring en forskyvning af nordpolen mod 
Beringsstrædet. Idet ni polen vandrede tilbage mod Grønland, trak de 
