26 : 
sibiriske planter sig efter. Denne forskyvning af nordpolen maa vel 
endnu ansees som meget usikker. Dog synes der virkelig at være dyre- 
geografiske kjendsgjerninger, som peger i samme retning, idet der 
synes at have foregaaet en indvandring af sydlige dyretyper til Sibi- 
riens nordligste kyst nogenlunde samtidig med optræden af nordlige, 
tildels arktiske, dyreformer i Mellem- og Sydeuropa. 
Efter den store istid, Hansens ,megaglacialtid*, kommer et tids- 
rum, interglacialtiden, da landet efter omtrent alle geologers mening 
har havt et varmere klima, og saa igjen den sidste istid, Hansens 
sneoglacialtid*, som almindelig antages at have været betydelig mil- 
dere end den første og med mindie udstrækning af iskappen, ,stor- 
bræen". Hvor langt denne har strakt sig ud, derom er meningerne 
endnu delte. — Vor berømte geolog Brøgger, som har viet istiden et 
særlig grundigt studium, mener saaledes, at ogsaa i den sidste istid 
strakte bræen sig udover landets grænser, undtagen paa vest- og nord- 
kysten, hvor man havde isfri ,nunataker* og maaske en strimmel isfrit 
land, mens Hansen sætter grænsen længere ind, saa at man endog 
faar lidt isfrit land i sydøst ved Kristianiafjordens munding, og paa 
Vestlandet og nordover en temmelig bred isfri kyststrækning, især bred 
nordover. Tilsvarende regner Brøgger, at aarstemperaturen, da kul- 
den var paa det værste, har været omtrent 15" lavere end nu, mens 
Hansen kun regner 5". Heraf følger for vor flora den vigtige konse- 
kvens, at vi af interglaciale overlevende planter efter Brøggers teori 
kun kan have rene høiarktiske former, mens vi efter Hansen ogsa 
kunde have saadanne, som nu kan trives hos os 1 Vestfinmarken. 
Hansen mener da ogsaa, at vi i vor flora har et temmelig talrigt ele- 
ment af interglaciale planter, 4 å 500, omtrent 4 af hele vor flora. 
Derimod mener professor Wille, som senere (i Nyt magazin for 
naturvidenskaberne, 1905) har behandlet indvandringen af vort ark- 
tiske floraelement, at dette dr. Hansens store antal interglaciale plan- 
ter er. betydelig overdievet. Han har paavist, at man kan skjelne 
mellem to forskjellige elementer 1 den arktiske flora, nemlig et faa- 
talligt grønlandsk, indbefattende planter, som kun forekommer paa 
Grønland; ikke i Sibirien, og et sibirisk, som omfatter planter, vi har 
tilfælles med Sibirien og som regel med Nord-Rusland og Finland, og 
som ofte ogsaa forekommer paa Grønland. Det første element, det grøn- 
landsk-arktiske, mener professor Wille er interglacialt, mens det andet 
er indkommet fra Sibirien 'og Finland senere og maaske ogsaa kan 
