38 
bar for os, da det netop gjælder at kunne bestemme variationerne 
i formeringshastigheden til enhver tid. 
Heldigvis har vi et hjælpemiddel, ialfald for enkelte arter. Som- 
merplanktonet i Kristianiafjorden udgjøres for en væsentlig del af 
Ceratium-arter, encellede alger, som formerer sig ved deling. De- 
lingen foregaar paa den maade, at en modercelle spalter sig i to datter- 
celler, som beholder hver sin halvpart af modercellens cellevæg, og 
saa maa de efterpaa regenerere den halvpart som de mangler. Nu 
har allerede Bergh fundet, at alle celledelingerne foregaar om nat- 
ten; tidlig om morgenen kan man se alle de halve celler, som holder 
paa at regenereres, og midt paa dagen er der ikke længere nogen cel- 
ler, som deler sig eller som viser nogen tydelige spor til, at de nylig 
har delt sig. Men om morgenen kan altsaa de nydelte celler skjelnes 
fra dem, som ikke har delt sig samme nat, og derved blir det muligt 
at bestemme, hvor stor procent af det samlede antal har delt sig 
hver nat. 
Saadanne bestemmelser har jeg da kunnet gjennemføre i hele 
sommer for flere arter, og det viste sig, at den daglige formering 
varierede sterkt i sommerens løb, men paa en meget regelmæssig 
maade, med et maksimum sidst i august til først i september, som 
tabel I viser. 
En lignende bestemmelse er en enkelt gang tidligere leilighedsvis 
udført af dr. Gough ved Plymouth i juli 1903; han fandt for C.fusus 
en formeringskoefficient af 54 */,, altsaa noget større, end jeg nogen 
gang har fundet i Kristianiafjorden. 
Hvis vi nu sammenligner formeringskoeffieientens variationer med 
de samme arters periodiske optræden i Kristianiafjorden (tabel 2), 
saa faar vi meget merkelige resultater. Hele sommeren igjennem er 
antallet temmelig uforandret; en dag efter søndenvind kunde der plud- 
selig være 3 gange saa mange alger som dagen i forveien, men efter 
nogle dages roligt veir aftog antallet igjen til omtrent samme mængde 
som før. Disse alger findes omtrent udelukkende i de allerøverste 
vandlag, indtil 5 å 10 meters dybde, som stadig er i bevægelse ud og 
ind af fjorden, og derfor er de naturligvis i høi grad afhængige af 
strømningerne. Nu gaar overfladevandet i Kristianiafjorden om som- 
meren altid i større mængde udover end ind gjennem fjorden, og deraf 
kan vi vel forklare, at algemængden ikke tiltog mere, end den viste 
sig at gjøre, trods den ganske kraftige formering. 
