9 
er disse sterigmer, som danner sporerne, og hvis vi er saa heldige at 
træffe det rette stadium, vil vi let kunne se, hvorledes sporedannel- 
sen foregaar. Sterigmet svulmer da i spidsen op til en liden kugle, 
som snart efter afgrænser sig fra den bagenforværende del. Det saa- 
ledes afsnørede lille legeme er den første spore. Den hænger endnu fast 
ved sterigmet og følges snart af en ny, som dannes paa samme maade 
bag den første; saasnart denne anden er nogenlunde færdig, begynder 
en tredie o. s. v. Vi faar efterhaanden fra hvert sterigme dannet en 
hel række sporer, og den oprette hyfe eller konidiebærere med 
sine lange konidiekjæder ser formelig ud som en pensel. Paa latin 
heder soppen Peniceillium, paa tysk Pinselschimmel, og 
paa norsk kan vi kalde den penselsop. Saasnart konidierne 
er helt modne, løsner de fra hverandre og føres bort af luftbevægelser. 
Konidiern> dannes i ubyre store masser. For at faa en fore- 
stilling om antallet af dem, kan vi foretage en liden beregning. Vi 
kan antage, at der dannes 200 konidiebærere paa hver kvadratmilli- 
meter af mugskorpen. (Dette tal er for de almindelige arters vedkom- 
mende temmelig lavt sat) En mugskorpe paa 5 cm.* = 500 mm. 
har altsaa 500 x 200 = 100000 konidiebærere. Hvis vi nu sætter 
antallet af konidier paa hver konidiebærer til 100, vil mugskorpen 
altsaa danne 109000 x 100 = 10000000 konidier. Dette tal vil for 
mange arters vedkommende være endnu mange gange større. 
Heldigvis kommer ikke alle disse millioner af sporer til udvik- 
ling. Den allerstørste del vil gaa tilgrunde under ugunstige livs- 
vilkaar, og kun et lidet antal individer naar saa langt i sin udvikling, 
at de igjen faar anledning til at danne sporer. 
Paa omtrent samme maade foregaar konidiedannelsen hos den 
nærstaaende slegt Aspergillus. hvoraf flere arter ogsaa er 
almindelige mugdannere. Konidiebæreren. vil imidlertid her istedetfor 
at grene sig i spidsen svulme op til en kølleformet eller næsten rund 
blære, som igjen bærer de talrige sterigmer. Fra disse afsnøres 
sporerne paa samme maade som hos Penicillium. 
Slegterne Penicillium og Aspergillus danner sammen 
med nogle faa andre en vel karakteriseret familie Aspergi llaceae. 
Hos de allerfleste Aspergillaceer kjender vi udelukkende en for- 
meringsmaade, nemlig den ovenfor beskrevne ved konidier. For et 
endnu forholdsvis lidet antal arters vedkommende har man imidlertid 
fundet endnu en formeringsmaade. I kulturer af Aspergi llus 
flavus vil vi saaledes hyppig finde store masser af gule eller brun- 
