43 
neger anser selv det bevis, han henter derfra, som det vigtigste og næ 
sten afgjørende. 
Jeg har allerede nævnt røddyret og fjordhesten. Denne sidste er 
vistnok i denne forbindelse meget interessant; men, om man — som 
Stejneger — indrømmer sandsynligheden af, at den kan være indført 
i tæmmet tilstand, saa er den vel heller ikke synderlig overbevisende, 
naar talen er om en landforbindelse, idet et hyppigt samkvem mellem 
begge lande over sjøen vel maa være grund nok. 
Anderledes med de smaa pattedyr, at sige, hvis der ikke er over- 
ensstemmelse bare paa faa punkter, hvad jeg maa overlade til zoolo- 
gerne at afgjøre. Stejneger nævner her særlig visse gnavere af under- 
slegten Evotomys, af hvilke der efter et i 1900 udkommet arbeide skal 
findes 10 forskjellige former i Nord- og Vesteuropa, hørende til 3 sær- 
skilte afdelinger. Den ene af disse afdelinger, med arten E. rutilus, 
er udbredt i det arktiske Asien og Europa, mod vest til Norge, og er 
saaledes høist sandsynlig kommen til os fra nordøst. Den anden af- 
deling indbefatter 3 nærbeslegtede arter, hvoraf en art, E. norvegicus, 
i Norge, væsentlig Bergens stift og mod nord til Saltdalen, en anden 
art i Alperne og en tredie i Pyrenæerne. Nylig (i 1903) blev der i 
Wales opdaget en fjerde art, hørende til denne gruppe og nær beslegtet 
med den norske. Stejneger mener, at E. norvegicus er kommet til os 
fra Storbrittanien. Endelig er der en tredie gruppe med 5 nærbesleg- 
tede arter, udbredt i Storbrittanien, Tyskland, Schweiz's lavland, lan- 
dene om det sydlige af Nordsjøen og det østlige Sverige. 
Videre gjør Stejneger opmerksom paa, at der er flere dyr (haren, 
ekornet, skovmusen og fiere) som synes at have flere former i Norge, 
hvilket antyder en indvandring fra flere kanter, deriblandt ogsaa fra 
Skotland. Han anbefaler særlig at studere de forskjellige former af 
vor almindelige markmus. I samme forbindelse antydes ogsaa ønske- 
ligheden af at studere planterne fra dette synspunkt. Saaledes mener 
han, at der maa findes to former af furuen, hvoraf den ene skulde 
være kommen fra Skotland, svarende til vore to former af gran, 
hvoraf den ene er kommen fra nordøst og har et udbredelsesfelt, som 
endnu ikke er naaet sammen med den anden forms. 
Den norske lemæn findes efter Stejneger ikke øst for det Hvide 
Hav. Heller ikke er den fundet levende eller fossil i Danmark eller 
Skaane, men derimod ved foden af Alperne, i brittiske istidsafleiringer 
og nylig i en hule i Portugal. Dette viser, ifølge Stejneger, tydelig, 
