47 
saakaldte lusitaniske element, som indbefatter en række udpræget syd- 
lige former, nu — for dyrenes vedkommende — hovedsagelig ind- 
skrænket til Irlands sydlige og vestlige del. Dette element, som for 
os har særlig stor betydning, da det netop omfatter vore mest udpræ- 
get atlantiske arter, baade dyr og planter, ansees for særdeles gam- 
melt, ialfald fra tertiærtiden, og viser tydelig tilknytning til øgrup- 
perne vest for Afrika, Madeira, de Kanariske og de Kap-Verdiske Øer. 
Et andet gammelt faunaelement er, hvad dr. Scharff kalder det ori- 
entalske, hvilket ansees indvandret under et langt tidsrum fra Syd- 
og Mellem-Asien over Lille-Asien og den dermed sammenhængende 
Balkanhalvø. (Ægæerhavet er af sen geologisk oprindelse). Den 
seneste indvandring er den sibiriske, som er bedst kjendt (ved talrige 
fossile levninger). Den er foregaaet ifra Sibirien over land nordenfor 
det Kaspiske Hav og paa et saa sent tidspunkt, at Irland allerede var 
skilt fra Storbrittanien. De derved indvandrede arter, faunaens ,Øst- 
lige" komponent, findes altsaa ikke i Irland, men gjennem hele Eng- 
land og det østlige Skotland og tænkes indkommet 1 hvert fald ikke 
tidligere end interglacialtiden. Endnu er der indvandret to faunaele- 
menter, et fra Alperne, som længe var skilt fra det europæiske fastland 
i nord, og et fra Balkanhalvøer. Forholdet blir mere indviklet der- 
ved, at disse sidste elementer er indvandret samtidig med det orien- 
talske og maaske ogsaa tildels samtidig med de andre elementer. Da 
det lusitaniske element er kommet fra Europas sydvestlige hjørne, men 
ogsaa den orientalske indvandring trængte helt frem til den pyrenæiske 
halvø, vil en arts udbredelse i Pyrenæerne og Alperne kunne tyde paa 
baade lusitanisk og orientalsk oprindelse, men antyder i hvert fald en 
indvandring til Storbritanien fra syd, og — om man tænker sig den 
trængt videre frem til Norge — til vort land fra vest (eller sydvest). 
Derimod vil den sene sibiriske indvandring — som for Englands ved- 
kommende kan adskilles fra de andre mere sydlige under navn af den 
østlige — kunne være trængt frem til Skandinavien over Danmark og 
det dermed ialfald til sine tider sammenhængende sydlige Sverige. 
Naar nu Stejneger videre mener, at de arter, som har den nævnte 
sydvestlige udbredelse og desuden findes i Storbrittanien og paa Nor- 
ges vestkyst, er indvandret til Norge mellem de to istider over en land- 
forbindelse med Skotland, saa er der formentlig heller ikke fra geo- 
logernes side nogen væsentlig indvending mod en saadan landbro i 
interglacialtiden, da —- som Stejneger selv paapeger — kystbankerne 
