53 
Dog kan det vel fremdeles antages rimeligt, at der paa Atlanterhavs- 
siden har været isfri nunataker, som sandsynligvis ogsaa har havt en 
(arktisk) flora, som paa Grønland nu. 
Spørgsmaalet bliver da tilslut, om de af Stejneger fremførte dyre- 
geografiske kjendsgjerninger nødvendiggjør antagelsen af en landbro 
1 postglacialtiden. Herom var det heldigt, om ogsaa andre zoologer 
vilde udtale sig. Naar man tager et overblik over de af Stejneger 
omtalte dyrearter, som formenes at være indkomne over land fra Skot- 
land, forekommer det mig, at mesteparten — efter deres nuværende 
udbredelse i vort land — maaske kan tænkes at have overlevet den 
sidste istid. Værst blir det naturligvis med en saadan art som rød- 
dyret, især hvis det kræver tilstedeværelsen af skog, da det under alle 
omstændigheder formentlig har været smaat bevendt med skogen hos 
os i den sidste istid. Hvilken vegt man maa lægge paa tilstedeværel- 
sen af en atlantisk insektfauna og paa forekomsten af Helix nemoralis, 
maa zoologerne afgjøre; men der synes unegtelig at være adskillige 
biologiske grunde, som taler for en postglacial landforbindelse. 
Dog er der ogsaa ting, som taler imod. Stejneger bemerker ud- 
trykkelig, at de vestnorske amfibier og særlig det lille antal ferskvands- 
fiske taler for, at landforbindelsen ikke kan have bestaaet længe ubrudt. 
Der mangler ogsaa i det hele mange dyreformer, som man ellers kunde 
vente vilde være indkomne. Dog finder han dette forklarligt, naar 
hensyn tages til den lange vei disse dyr — f. eks. de af orientalsk 
oprindelse — har havt at tilbagelægge, inden de kom frem til veiens 
endepunkt, det vestlige Norge, hvorfor han finder det naturligt, at ikke 
alle arter er rukket frem. 
Stejneger anser det selv ikke udelukket, at der — foruden den in- 
terglaciale — ogsaa har været en postglacial landforbindelse, over hvil- 
ken isaafald de atlantiske dyr og planter forudsættes indvandrede. Han 
forklarer dette paa følgende interessante maade, som han dog forudser 
vil støde paa modstand blandt geologerne. Han mener, at en synkning 
af Skandinavien i sydøst (sydlige Sverige) har frembragt en stigning i 
vest, idet der har været en mellemliggende ,knudelinje" uden bevæ- 
gelse. Da efter Brøgger de til de svenske postglaciale sænkninger, 
Aneylus- og Littorinasænkningen, svarende bevægelser i Kristiania- 
omraadet har været ubetydelige, mener han, at knudelinjen har ligget 
omtrent der. Til en sænkning i øst skulde derfor svare en stigning 1 
vest, særlig i Skotland og vestenfor. Han mener herved at kunne for- 
