56 
bredelse nordover, og disse mest haardføre arter er formentlig ind- 
vandret tidligst. For de fleste af de karakteristiske atlantiske lever- 
moser synes det mig dog rimeligst, at de er indvandret betydelig senere 
og helst under et samtidig varmere og fugtigere klima. Man maa her 
særlig tænke paa den sidste postglaciale sænkning i » Lapes-Littorina- 
tiden", da der efter de fleste geologers mening har været et varmere 
klima end nu (omtrent 2 å 22" høiere aarstemperatur), mens tillige 
sjøen har staaet høiere, hvilket ogsaa formenes at have bevirket et 
mere udpræget kystklima. Landets stigning siden den tid har rigtig- 
nok ikke været stor; men der er dog blandt de sjeldnere og mere ud- 
præget sydlige atlantiske levermoser tegn til, at de er indkomne un- 
der et noget høiere havniveau end det nuværende, idet de som regel 
aldrig findes ganske nede ved havfladen. 
Inden jeg slutter, vil jeg ikke undlade at gjøre opmerksom paa 
nogle forhold ved disse levermosers voksemaade, som ikke synes at 
tale til fordel for indvandringen ved sporer med vinden. De findes 
saa godt som altid paa nord- eller nordvestskraaninger og — hvad der 
er paafaldende i betragtning af deres! store sjeldenhed — oftest i store, 
kompakte tuer. Disse to ting staar imidlertid, saavidt jeg kan se, i 
sammenhæng med, at de egentlig tilhører et andet klima end det nu- 
værende. Først og fremst kan de kun bestaa paa fugtige steder, hvor 
de er vel beskyttet mod sol og vind, især mod tør vind, hvorfor de 
foretrækker nordskraaningerne. Paa den anden side er det maaske 
et fingerpeg, at de ogsaa findes paa nordvest- og undertiden paa vest- 
skraaningerne, tiltrods for, at vinden her har mere tag, ligesom 
det ofte har været mig paafaldende, at de findes i rigelig mængde paa 
de nordvestskraaninger, hvor sydvesten har nogenlunde uhindret ad- 
gang. Den anden omstændighed, tuedannelsen, kan dels være et tegn 
paa tidligere masseforekomst, dels er den vel i mange tilfælde simpelt- 
hen en følge af den nuværende mangel paa spredningsevne, idet stæn- 
gelen kun danner nye skud i høiden og til siderne. 
Endnu kun et par ord om den subatlantiske flora, som det ikke 
er meningen at gaa nøiere ind paa ved denne leilighed. — Stejneger 
anser det for karakteristisk for denne flora (og fauna) — dens udbre- 
delse strækker sig, som før nævnt, omtrent fra Grimstad til Stavanger, 
en del arter med større udbredelse til begge sider — at den ogsaa 
forekommer i Danmark. Han bemerker videre, at da Sernander alle- 
rede har paavist, at en havarm af Skageraks bredde kan passeres af 
