81 
en mægtig vold, som maa være opkastet af bræen, thi jeg har ikke i 
den fundet skjæl og andre marine dyrelevninger. Volden ligger i høide 
med de øverste terasser. 
I Ullensvangs herred forekommer røie, efter hvad kirkesanger 
Johs. Apold velvilligst har meddelt, kun i det ca. 4 km? store 
Sandvenvand ved Odda. Denne indsjø ligger 85 m.o.h. Den marine 
grænse er som ovenfor nævnt 96.5 m. Ifølge velvillig meddelelse fra 
kandidat 8. K. Selland skal røie ganske mangle i Granvins her- 
red, hvad der er saa meget merkeligere, da Granvinsvandet har om- 
trent samme høide over havet (87 m.) som Sandvenvandet, og røie 
findes ikke alene i denne, men ogsaa i andre indsjøer langs Hardanger- 
fjorden, som har en beliggenhed som Granvinsvandet. 
Som i Søndre Bergenhus amt saaledes i Nordre. Jeg skal dog her 
indskrænke mig til at nævne et eksempel, saa meget mere da jeg andet- 
steds kommer udførligere at redegjøre for røiens udbredelse i Bergens 
stift. I Jølstervasdraget har vi kun ørret i Jølstervandet, hvis høide 
over havet er 210 m., mens der i Movandet ogsaa forekommer røie. 
Denne indsjøs høide er ca. 40 m. o. h. Den øverste marine terasse, 
en stor furumo foran Movandet, er 61 m. og ved Førde nivellerede 
Rekstad høiden til 64 m. 
Men røie kan ogsaa forekomme langt ovenfor den marine grænse. 
Det er saaledes tilfældet i Naustdal herred, hvor røien forekommer i 
en række høitliggende indsjøer, af hvilke den lavestliggende, Vone- 
vandet, ligger ca. 500 m. o. h. I nogle af disse indsjøer vides med 
sikkerhed at røie er udsat, og jeg er mest tilbøielig til at antage, at 
det samme er tilfældet med de øvrige. Mens røien er almindelig 
udbredt i de lavereliggende dybere indsjøer, er det nemlig sjelden man 
træffer den i fjeldsjøerne i Bergens stift. Den lille røierige indsjø ved 
gaarden Vatne i Naustdal ligger under den marine grænse. 
Denne oversigt over røievande i Bergens stift kan med lethed 
yderligere suppleres. Det er dog upaakrævet her at give en mere 
detaljeret oversigt. Den vil kun fortælle det samme. I fjeldsjøerne 
har røien oprindelig ikke hørt hjemme. Dens udbredelse falder sam- 
men med den epiglaciale grænse. Røieindsjøerne ligger enten paa det 
epiglaciale trin eller lavere, sjeldnere ligger de noget høiere end dette. 
Denne overensstemmelse kan ikke være en tilfældighed. Røien maa 
være indvandret til disse indsjøer under den epiglaciale periode. I 
biologisk henseende er der intet som taler mod denne formodning. 
Naturen 1908, 6 
