96 
afrikanske og malayiske stammer gjælder hvad en reisende i syttiaarene 
beretter om Guyanas indianere, at omend vildt og fisk var hoved- 
næringsmidlet, forsmaar de dog hverken rotter, aber, alligatorer, frosk, 
myrer, larver eller skalbasser. En forsker i Brasilien fortæller, at 
han en dag saa en ung indianer sidde paa huk ved en myretue, mens 
han lod dyrene løbe lige ind i munden paa sig ved hjælp af en stok, 
han havde stukket ned i tuen. Han synes med andre ord at have spist 
dyrene levende. 
Fra vore nordpolfareres beretninger ved vi, at eskimoerne sætter 
stor pris paa det bytte de kan fange i sine medmenneskers hoder; det 
samme fortælles om flere vilde folk i troperne, og et par af Murillos 
billeder viser os at den slags jagt ikke har været saa ganske ukjendt 
i Europa heller, om den maaske nu for tiden ikke egentlig har saa 
mange dyrkere. 
Af forskjellige reiseberetninger fra Afrikas indre hører vi at flere 
negerstammer med velbehag spiser slanger, jordskorpioner, termiter 
og larver samt fluer; disse sidste optræder ved sjøerne i store flyvende 
sværme, de fanges ind i mængdevis, knades til en grød og spises stegt 
som kager. 
Af de vingedækkede (væggedyr og cikader) spistes allerede i old- 
tiden de sidstnævnte, som endnu skal udgjøre endel af orientalernes 
næring. Aristoteles og Plinius fortæller begge at saa var tilfældet; 
særlig pris satte man paa pupperne, der beskrives som en usedvanlig 
deilig ret. De udvokste hanner ansaaes bedst før parringen, mens hun- 
nerne gav den fineste smag lige før eglægningen. Ogsaa eggene for- 
tæredes og de smager ifølge en senere beretning som krebs. Om Nord- 
amerikas indianere fortælles det af en reisende, at de i store kurve 
indsamlede græshoppecikaden, som stegtes og fortæredes med velbehag. 
Blandt andre insekter, der maa tjene menneskene til næring, kan 
ogsaa nævnes sommerfuglene, der spises af australnegerne, ligesom flere 
sorter sommerfuglelarver fortæres i Mexiko, hvor endog hunde og kat- 
ter efter sigende ikke skal være fri for at finde megen behag i natte- 
sværmere. 
Flere steder i Europa (f. eks. i Tyskland) hænder det ikke saa sjel- 
den at barn spiser oldenborrer, hvis fremparti, ifølge barnenes eget 
udsagn, skal smage som nødder; em lignende udpræget nøddesmag til- 
lægges ogsaa edderkoppene, der mange steder stryges som smør paa 
brødet. Disse sidste skal tillige have en behagelig lakserende virkning. 
Jo mindre kultur mennesket har, desto flere næringsmidler byder 
altsaa naturen ham, og naar man hører tale om at nogen væmmes ved 
at spise en ting, synes dette nærmest at bero paa ,rædselen for det 
ukjendte". Er denne først overvundet, er der intet som jo ikke sma- 
ger mennesket. (Efter Naturw. Wochenschrift). 
d. 
