105 
prof. dr. G. Guldberg at paavise, at det er skelettet af et ganske 
ungt menneske i alderen 12—16 aar, uvist hvilket kjøn. Det har 
været et meget lidet og spinkelt bygget menneske. Den arkeologiske 
tydning af dette fund er klar: det er en begravelse, der her fore- 
ligger. Man kjender iøvrigt fra hele Europa, at den ældste grav- 
skik i stenalderen har været at lægge liget ned paa selve bostedet. 
Fra nordiske stenaldersbopladse kjendes denne skik ogsaa. Der 
kan da fra Vistefundet ikke hentes noget bevis for, at stenaldersfolket 
her har været kannibaler, menneskeædere. Fra en række nordiske 
bopladse kjendes dog fund af menneskeknokler, der neppe kan tydes 
anderledes end som beviser for menneskeæderi. Der vilde saaledes 
ikke være noget iveien for, at Vistebefolkningen ogsaa havde kjendt 
denne skik. Men der foreligger ikke noget bevis i det indsamlede 
materiale. 
* 
Redskaber af ben og horn fra stenalderen har hidtil i 
Norge været saagodtsom ukjendte. Man har to fiskekroger af ben, 
der er fundet enkeltvis, samt nogle horn- og benstykker fra den oven- 
for nævnte kjøkkenmødding ved Stenkjær. Aarsagen til denne 
mangel paa benredskaber maa søges i jordbundsforholdene, der ikke 
konserverer disse, saaledes som det f. eks. er tilfældet i dansk jord. 
Hvad der særlig har bevirket, at man i Vistedyngen har fundet saa 
mange bensager, er ikke let at forklare. Der skal her gives en kort 
oversigt over formerne, idet der gjøres opmerksom paa, at samtlige er. 
nye for norsk stenalder. 
Den umiddelbare interesse samler sig om Vistedyngens jagt- og 
fiskeriredskaber. Det viser sig da ogsaa, at det billede, vi ovenfor 
fik af et rigt jagtliv, paa det bedste bekræftes af det fundne arkeologiske 
materiale. Den væsentligste procent af dette er jagt- og fiskerired- 
skaber af ben og horn. 
Af fiskekroger fandtes der ialt 10 stykker; (prøver er givet 
i fig. 2). De repræsenterer alle en gammel form, med en lang gren, 
hvori der er indskaaret hak til fastbindingen af snøret, og en kort gren 
uden modhage. De hele stykker viser forskjellige varianter af denne 
hovedform, arbeidet af en rørknokkel, i almindelighed af elg eller 
hjort, og 1 sit endelige udseende glattet til slig, at de nu har en meget 
smuk, blankpoleret overflade. De største kroger er to stykker paa 
