107 
f. eks. hos brasilianske indianere af stængler af cbontapalmen ete. 
Fiskespydet, der findes i vel udviklede former bl. a. hos eskimoerne, 
og benyttes ved deres laksefangst, bestaar af et langt skaft af træ, hvor- 
til der i den ene ende er fæstet 3 forskjellige dele: i midten, som en 
fortsættelse af træskaftet, en spids, kraftig knokkel og paa begge sider 
heraf harpunlignende stykker, som her skal omtales (fig. 3). De ligner 
nemlig i alle dele de pileodder, der netop nævntes ved den første 
metode. Det kan derfor i mange tilfælde, naar man kun finder saa- 
danne harpunlignende stykker, være vanskeligt at angive den nøi- 
agtige brug. Saadanne ,harpuner med modhager” som fig. 3 er fundet 
i en række eksemplarer af ben fra den ældste mellemueuropæiske sten- 
alder, den paleolitiske, hvor man i hulefund og aabne fund finder 
rester efter en jægerfiskerkultur. Man har fundet saadanne har- 
puner, der er karakteristiske for tiden lige før den nordiske stenalders 
begyndelse, fra Skotland og Nordtyskland og Rusland. Det viser 
sig imidlertid videre, at formen følger med til Norden i den her 
begyndende stenalder. Som en fransk forsker har pegt paa, forsvinder 
den ved fiskekrogens optræden, dog saaledes, at den anvendes en tid- 
lang efter at fiskekrogen er opfundet, men dens brug indskrænkes 
mere og mere. I nordiske tund optræder harpunen med modhager 
gjennem hele den ældre stenalder, ved siden af fiskekrogene. Det 
kan imidlertid vises, at den væsentlig har været anvendt til fersk- 
vandsfiskeri, paa gjedde og laks, idet den oftest kun findes i torvmyrer, 
hvor der i stenalderen altsaa var smaa indsjøer. Et eneste lidet frag- 
ment af en slig harpun som fig. 3 fandtes i Vistedyngen. Det er her 
neppe tvil om, at stykket har tilhørt et fiskespyd, da krumningen og 
anordningen ved den nedre del af stykker som fig. 3 gjør, at disse ikke 
godt kan tænkes anvendt som pileodder. Rigtignok fandtes der i det 
ovenfor anførte materiale af dyrelevninger ingen ferskvandsfiske ; dette 
kan dog være en tilfældighed; det er ikke troligt, at stenaldersmenne- 
skene, som færdedes saa hyppigt ved de jæderske indsjøer og elve, ikke 
skulde have fanget laks og andre ferskvandsfiske, naar der bød sig en 
anledning. 
Der er en hel del redskaber, som er nødvendige for fiskefangsten, 
men som ikke kjendes i detalj fra nordisk stenalder. — Fiskegarnene 
og snørerne er som oftest gaaet tabt; dog har man, saa utrolig det end 
høres ud, nylig i Sverige, i en skaansk torvmyr, fundet levninger efter 
fiskegarn. Til at sænke snørerne og garnene brugte man formodentlig 
