153 
til at gjøre sig bekjendt med slagets nærmeste omgivelser, og han 
vil ikke være i tvil om, at denne orientering sker ved hjælp af duens 
skarpe sanser, specielt ved hjælp af synssansen. 
En skarp og interesseret iagttager vil foran et dueslag paa en 
halv time kunne lære mere herom end den mest skarpsindige teoretiker 
i et halvt aar kan udpønske i sit laboratorium. 
Stiller man sig ganske enkelt paa post ved dueslaget og lagttager 
duerne ved deres første udflyvning, vil man — om man ikke paa for- 
haand er bundet ved en opkonstrueret hypotese — temmelig snart 
komme paa det rene med, at duerne lige fra det første øieblik, de be- 
finder sig udenfor slaget, søger at indprente sig omgivelsernes ud- 
seende, — om bevidst eller ubevidst er naturligvis et spørgsmaal, som vi 
her maa lade helt ubesvaret — for ved hjælp af de optagne billeder 
at kunne finde ind igjen. 
Sætter en ung, endnu utæmmet, due med en gang afsted 1 vild 
flugt, hvad der forøvrigt ikke hyppig sker, saa er det sikrest hurtigst 
mulig at give den en veltrænet ledsager, der kan lede den paa ret 
spor, ellers vil man risikere at miste den. En af mine ungduer, en 
smuk og livlig hun med en rask og sikker flugt, begik fornylig en 
saadan ,feil*. Den satte med en gang afsted med en saadan ubændig 
voldsomhed, at den paa et øieblik kom mig helt ud af syne. Efter 
35 døgns fravær lykkedes det mig at indfange den paa en gaard i 
nabolaget, hvor den havde taget sin tilflugt til en ladebygning. Alle- 
rede den følgende dag satte jeg den atter i frihed, og denne gang gav 
den sig god tid til at se sig vel omkring, før den begav sig paa flugt. 
Det var ligefrem paafaldende, hvor den denne gang brugte sine øine 
vel. I hele 6 minutter sad den i slagets flyveaabning og mønstrede 
omgivelserne i alle retninger, som om den nu var bestemt paa at sikre 
sig mod igjen at komme paa vildspor. Da den endelig begav sig paa 
flugt sammen med mine øvrige duer, følte jeg mig fuldstændig over- 
bevist om, at den denne gang nok vilde finde ind igjen, hvilket ogsaa 
ganske rigtig skede. 
At duerne ikke alene besidder en høit udviklet synssans, men at 
de ogsaa med opmerksomhed giver agt paa, hvad der foregaar om- 
kring dem, kan man ved daglig iagttagelse af sine duer faa de kla- 
reste beviser for. Sniger en kat sig omkring nede paa jorden, mens 
duerne sidder paa taget, saa kan man se dem alle strække hals, lægge 
hovedet paa skakke og følge dens bevægelser. Rovfuglene, deres døds- 
fiender, opdager de, længe før vi blir opmerksomme paa dem, mens 
