1386 
Ogsaa med en blind due anstillede Rodenbach forsøg, af hvilke 
det blandt andet fremgik, at duer paa korte afstande ogsaa delvis 
ledes ved lyden af dens fæller. Hvor besværlig denne orientering er, 
faar man en forestilling om, naar Rodenbach oplyser, at det paagjæl- 
dende individ, der blev opsluppen et par skridt foran slaget, brugte 
2 hele dage for at finde ind igjen. 
Duerne er forøvrigt i almindelighed meget lydhøre, og visse lyder 
øver en næsten elektricerende virkning paa dem. Den bekjendte smel- 
dende vingelyd fra en opflyvende fælle er saaledes ofte signalet til 
almindeligt opbrud. Lyden af deres yndlingsnæring, erterne, øver og- 
saa en sterk indflydelse paa dem. Naar jeg af og til benytter dette 
foder, kan duerne allerede i en afstand af 10—12 meter straks skjelne 
den eiendommelige trillende ertelyd, og de kommer da straks flyvende 
ind i slaget, selv om det ikke er den almindelige fodringstid. 
Som hjælpemiddel ved orienteringen spiller deres høresans dog 
under almindelige omstændigheder en høist underordnet rolle. Syns- 
sansen er herved den absolut dominerende faktor, og under omstæn- 
digheder, hvor deres øie ikke kan øve den kontrollerende indflydelse 
paa flugten, blir denne altid famlende og usikker, hvad der tydelig vil 
være fremgaaet af de i det foregaaende anførte eksempler. 
Vi vil altsaa have seet, at vi til forklaring af de almindelige ori- 
enteringsfænomener aldeles ikke behøver at tage vor tilflugt til hidtil 
yukjendte kræfter* eller særlige ,retningsorganer*. Under hele den 
tid, jeg har havt anledning til at lagttage duer, har jeg aldrig seet 
noget, som kunde retfærdiggjøre tanken paa noget saadant som et 
specifikt ,orienteringsorgan". dJeg mener derfor, at vi ved bedømmel- 
sen af de hos brevduerne iagttagne orienteringsfænomener bør holde 
alle mystiske ,kræfter* og! »organer" udenfor som helt overflødige. 
Spørgsmaalet om dueflugtens hastighed er forsaavidt lettere at 
besvare, som vi her kan operere med eksakte talstørrelser. Imidlertid 
er den blotte tidsobservation for opflyvning og ankomst ikke i alle til- 
fælder tilstrækkelig til alene at danne grundlaget for beregningen af 
flugthastigheden. Det element, hvori duerne tumler sig, er nemlig 
som bekjendt sjelden i absolut ligevegt. Tvertimod er luftmasserne i 
en uatbrudt bevægelse, og denne bevægelses retning og styrke vil — 
som det let vil forstaaes 

altid øve en vis indflydelse paa flugthastig- 
heden. 
Hastigheden er naturligvis ogsaa individuelt forskjellig. Enhver 
duelibhaver ved, at der kan være en betydelig forskjel paa flyveevnen 
