143 
og giver et godt udtryk for vedkommende folks fantasier og myto- 
logiske forestillingskreds, deres primitive tænkning, med ét ord: deres 
, verdensanskuelse". Undtagelser danner kun buskmænpdene og nogle 
polarfolk, hvor kunstfrembringelserne er fysioplastiske. 
Nu vender vi os omsider til den paleolitiske sten- 
alders kunst og konstaterer med én gang, at den er udpræ- 
get fysioplastisk. Mammut-, bison-, heste- og rensdyrjægerne 
fra Sydfrankrige var mennesker, hos hvem sansernes liv traadte ganske 
i forgrunden. Deres forestillingskreds var kun en leilighedsvis leg 
med de umiddelbare erindringsbilleder. Hos dem fandtes ingen grublen 
efter ,aarsag", ingen spekulering. Den paleolitiske jæger dannede 
Te] 
FAT ETT SANKET ETER 
ANER 

Fig. 1. Paleolitisk billede af et græssende rensdyr, indridset paa en rensdyrtak; 
fundet i en hule nær Schaffhausen i Schweiz. (Efter Sophus Miller). 
sig ingen idéer eller teorier om tingene som han iagttog. Al teoreti- 
sering og spekulering var fuldsiændig fremmed for dette kulturstand- 
punkt, og dermed var, betingelserne for en ideoplastisk kunst endnu 
ikke givne. 
Man gjør sig skyldig i en stor feiltagelse, naar man af den van- 
skelighed et moderne gjennemsnitsmenneske har for at tegne helt na- 
turalistisk, trækker den slutning, at naturalismen maa repræsentere et 
ubetinget høiere udviklingsstadium af den kunstneriske evne, end den 
bisarre, fantastiske tegnekurst hos de nulevende naturfolk. Denne 
slutning er ganske falsk. For den paleolitiske stenalders mennesker 
maatte den naturalistiske sjengivelse af det seede, ifølge deres aands- 
livs betingelser, falde meget lettere end for os, med vore abstrak- 
tioner og alskens associative forestillinger. Den paleolitiske kunstner 
