144 
behøvede simpelthen ikke at anstrenge sig. Han havde ingen asso- 
ciationer, som forvirrede naturtroheden i hans billeder, og hans mo- 
toriske evner stod netop paa grund af den stadige øvelse ved flint- 
arbeidet meget høit. Derfor tegnede han mere eller: mindre vellyk- 
kede gjengivelser af den omgivende natur. Den paleolitiske stenalders: 
kunst staar altsaa paa ingen maade i modsætning til den primitive 
kultur som denne ældste stenalder virkelig repræsenterer. 
Overgangen fra den paleolitiske, fysioplastiske kunst til den neoli- 
tiske, ideoplastiske, sker nu, mener Werworn, ved en sterk udvik- 
ling af forestillingslivet, fremforalt ved den gjennemgribende for- 
andring, at mens den paleolitiske stenalders mennesker overhovedet 
ikke spekulerede over tingene, udformes hos den neolitiske stenalders- 
befolkning ,sjæleidéen”, d. v. s. forestillingen om menneskevæsenets 
deling i legeme og sjæl, og heraf følgende udvikling af det sjæle- 
lige liv. 
Dette sjælebegreb, som er grundlaget for aandslivet hos moderne 
naturfolk, er oprindelsen til al spekulering, til alle menneskets my- 
stiske forestillinger, til aarsagsbegrebets udvikling, til begrebet om 
sjælevandring etc. Særlig ytrer det sig 1 de ydre handlinger, begra- 
velsen af de døde, etc. Og hele denne tilstand af naiv teoreti- 
seeren og mystiske fantasiskabelser svarer netop 
til den ideoplastiske kunst. 
Ved denne psykologiske udredning, der giver klare modsætninger. 
mener Verworn af den paleolitiske stenalders kunst at kunne 
trække den vigtige slutning, at den paleolitiske stenalders mennesker 
savnede sjælebegrebet. Den paleolitiske jæger spekulerede ikke over 
tingene, søgte aldrig noget bagom tingene selv. Han havde ingen 
metafysik; han saa kun det han bogstavelig talt saa. Han havde in- 
gen idoler, ingen amuletter, ingen hellige tegn, ingen offere, ingen 
trepanation, ingen helligdomme, ingen gravmindesmerker ete. Hvor 
totalt gjennemgribende denne forskjel fra den neolitiske stenalders kul- 
turstandpunkt er, vilde det trænge mere plads, end her muligt, til at 
udrede. — Professor Verworn diskuterer videre alle mulige over- 
gange mellem idevplastisk og fysioplastisk kunst og drøfter mulige 
 indvendinger. 
Det vil sees, at der ved denne Verworns nye teori kastes nyt lys 
indover den paleolitiske stenalders mange mørke partier. Man tør 
vente sig megen diskussion i anledning af den interessante og radikale 
