, 170 
Ligesom tidligere forskere kunde han saavel ved osteometriske 
undersøgelser, som ved maalninger paa levende i de fleste tilfælde paa- 
vise en større eller mindre forskjel mellem de to kropshalvdeles til- 
svarende lemmer, og dette gjaldt ikke alene mennesket, men ogsaa 
flere høiere hvirveldyr; forskjellen lod sig bl. a. ogsaa paavise ved 
veininger af muskulaturen. I sammenhæng med denne ,morfo- 
logiske asymmetri* kunde han ved dynamometriske under- 
søgelser hos mennesker ogsaa konstatere en tydelig ,fysiologisk 
asymmetri" eller styrkeforskjel mellem de tilsvarende lemmer, 
idet som regel høire arm viste sig sterkere end venstre, venstre ben 
derimod sterkere end høire. Guldberg kunde paavise, at den fyslo- 
logiske og morfologiske asymmetri altid staar i nøie sammenhæng 
med hinanden, og at den sidste, som har sit minimum hos nyfødte 
individer, men øges med alderen, sandsynligvis er et udslag af den 
fysiologiske asymmetri, og at denne igjen fremkalder den ,fysio- 
logiske cirkulærbevægelse”, som giver sig tilkjende, naar 
hos mennesker eller dyr de bevægelserne regulerende sanseorganer 
sættes ud af funktion, idet da bevægelseslinjen vil afvige fra den ster- 
kere til den svagere side. Et menneske, som er sterkest i høire arm 
og venstre ben, vil saaledes, naar han ror i taage, drive baaden i en 
bue fra høire mod venstre, men hvis han gaar vild i taage, vige af 
til høire. 
Paa en saadan ved elimination af sanseorganernes regulerende 
indflydelse eksperimentelt paaviselig cirkulærbevægelse skal nu efter 
brødrene Guldbergs mening igjen den cirkulærbevægelse bero, som 
fører unge dyr tilbage til deres forældre, naar de af en eller anden 
grund er bleven skilt fra disse, eller bringer dyrene tilbage til det sted, 
hvor de har tabt sit følge. Med andre ord skal i sidste instans en 
række af de saakaldte instinktive bevægelser hos dyrene, som er af 
fundamental betydning for deres eksistens, bero paa en morfologisk 
og fysiologisk asymmetri af deres organisme, og cirkularbevægelsen 
skal være et udtryk for en mere generel naturlov, skal være at anse 
som en grundform for den dyriske bevægelse. 
Selv om man kan stille sig noget tvilende ligeoverfor berettigel- 
sen af enkelte af brødrene Guldbergs slutninger og generaliseringer 
paa dette felt, saa vil Gustav Guldbergs morfologiske studier over 
ekstremitetsasymmetrien hos mennesket og de øvrige hvirveldyr ved 
den samvittighedsfulde nøiagtighed, hvormed de som alle hans øvrige 
