176 
Norge" af James Å. Grieg, søges det gjort sandsynligt, at røiren") 
i Bergens stift væsentlig hører hjemme i de lavtliggende indsjøer, og 
det antages, at den er udsat i de høiere liggende indsjøer. Det heder, 
at i fjeldsjøerne har røiren oprindelig ikke hørt hjemme, og at dens 
udbredelse falder sammen med den epiglaciale grænse. 
Hvad her forstaaes ved den epiglaciale grænse er ikke ganske 
klart; sandsynligvis er det grænsen for den gamle havstand, der me- 
nes. Røiren kaldes en reliktfisk, idet det antages, at den er inde- 
stængt under landets hævning. 
Eftersom landet mod slutningen af istiden blev kvit isen, søgte 
vistnok de fiske, som færdes i havet, men som leger i vasdrag, op 1 
elvene. Det var tilfældet med laks, ørret og røir, og da disse fiske 
har evne til at færdes baade i salt og ferskt vand, saa kunde de søge 
op fra alle sider fra den svensk-norske halvø. Ørreten, som er liden 
og meget livlig, vandt den største og merkeligste udbredelse. Ikke 
fuldt saa vidt naaede røiren, da den mere er en indsjøfisk end en 
elvefisk. Men den er mere en nordlig fisk og en fjeldfisk, end den 
er en lavlandstisk, derfor bærer den ogsaa med rette navnet alpinus. 
Det tidsrum, som er betegnet som epiglacialt, er vel nærmest det 
afsnit af istiden, da bræerne naaede ned til den nedre ende af endel 
symmetrisk beliggende indsjøer, som Sandvenvatn ved Odda og Gran- 
vinsvatn og en lang række indsjøer baade paa Østlandet og Vestlandet. 
(Se Helland: ,Om beliggenheden af moræner og terrasser foran mange 
indsjøer"). Paa denne tid stod ogsaa landet saa meget lavere, at van- 
det naaede op til isen, saaledes som terrasserne viser. I denne tid kan 
røiren ikke være indvandret i indsjøerne, da disse var optaget af selve 
bræen, som fyldte dem helt ud. Saa trak bræerne sig yderligere til- 
bage, og landet steg noget, og da er der et tidsrum, da det er tænke- 
ligt, at røiren kunde finde ind i de lavtliggende indsjøer. 
Hvorledes ferskvandsfiskene har fundet sin vei op til de mange 
afsides høitliggende vande, hvori de forekommer, er, saavidt vides, 
uopklaret. Men røiren og ørreten er ikke kommet ind i vandene paa 
den maade, at landet er sunket helt ned i havet, og saa atter har hæ- 
vet sig, saa røir og ørret fangedes. Da røiren er en fjeldfisk, maatte 
man sænke landet ned et par tusen fod, for at fange fiskene, og lan- 
det har ikke ligget saa lavt siden istiden. 
') Røir eller røyr eller røyder er vel den rette skrivemaade, oldnorsk 
reydr. Røi er hunnen af tiurfuglen. 
