189 
giv |* fra en af dens yndlingssiddepladse, og man ser den paa den 
snurrigste maade bukke og dukke sig, mens dens hale samtidig er i 
livlig bevægelse. Den minder da ikke saa lidet om en liden sint hund, 
som fra en trappehelle gjør ad den forbigaaende fremmede. 
Denne eiendommelige raske dukken med forkroppen og den sprel- 
lende halebevægeilse er det, som har skaffet den navn af ySstenskvætte" 
eller ,stensprætte", hvilke i Norden er gjængse navne paa denne fugl. 
Da stendulpens hovedsageligste næring er insekter og andre smaa- 
dyr, kan den ikke klare sig igjennem den nordiske vinter; den er alt- 
saa en trækfugl, som i regelen indfinder sig hos os i løbet af april 
maaned. Kun undtagelsesvis ankommer den til vore sydøstlige kyst- 
egne omkring midten eller i sidste halvdel af mars. Saaledes anfører 
Collett, at den om nætterne mellem 12te og 17de mars 1890 stødte 
mod fyret paa Lindesnæs. Ved Bergen observerede nærværende for- 
fatter den samme aar den 23de mars, men som regel indfinder den sig 
i de vestlige kyststrøg først henimod midten af april, i enkelte aar 
først henimod slutningen af denne maaned. Til de nordligste lands- 
dele ankommer den ifølge Collett og Schaanning først om- 
kring midten af mai eller endog senere. 
Omtrent en uges tid efter ankomsten finder parringen sted. Ma- 
gerne flagrer i lystig leg langs gjærderne eller stendyngerne, mens 
hannernes snurrige sang lyder allevegne, hvor parrene har slaaet sig 
ned. Ofte ser man dem syngende hæve sig nogle meter op over gjær- 
det eller marken, for snart igjen at sænke sig ned til sine standpladse, 
hvor sangen afsluttes under livlige spræt og dukninger. Saa bærer 
det igjen afsted i pilsnar fart henover sten og berg, hunnerne foran, 
hannerne efter, følgende terrænneis ujevnheder, indtil hunnen endelig 
maa give tabt, og parringen blir fuldbyrdet. 
Sin rede anbringer stendulpen næsten altid mellem stene, ofte i 
gjærder eller dæmninger, men hyppigst under større stenblokke, frit- 
liggende eller i ur, eller ogsaa i klippespalter, helst hvor der i disse 
ligger løssprængte stene, mellem hvilke der findes passende hulrum. 
Kun sjelden finder man den i huller i jorden, hvor ingen stene fin- 
des, eller i sand og lergrave. 
Selve reden er meget langt fra at være noget kunstverk. Tvert- 
imod er den et temmelig uordentlig sammensat bygverk, bestaaende af 
de mest heterogene materialer, lige fra mos og græsstraa, uld og andre 
dyrehaar til tøifiller, traade og papirstykker. Til den indvendige ud- 
