191 
da de nemlig som sua mange andre smaafugle benytter nætterne til 
sine reiser, og derunder tiltrækkes af de sterke lyskilder. 
Toget gaar oftest over Middelhavet og først langt inde i Afrika 
stanser vore smaa gjester for at tilbringe vinteren der. 
En fugl med stendulpens livlige, rastløse væsen og eiendommelige 
livsvaner egner sig selvsagt meget lidet som burfugl, især da den hel- 
ler ikke er nogen sanger. Kun naturforskeren eller den passionerede 
libhaber giver sig derfor møie med at vænne den til fangenskabet, for 
nærmere at kunne studere dens væsen og levemaade, eller fordi man 
finder dens mange snurrige bevægelser underholdende. Ældre fugle 
lader sig dog kun meget vanskelig tæmme, og dør i regelen efter me- 
get kort tid, selv efter den bedste pleie. Med unge, helst 6 til 8 uger 
gamle, fugle lykkes tæmningen, ifølge Brehm, derimod ganske godt. 
Disse vænner sig forholdsvis let til fangenskabet og klarer sig endog 
meget godt i flere aar med det sedvanlige blandingsfoder, der benyttes 
til nattergale og andre insektædende smaafugle. Buret maa dog ikke 
være for lidet og helst indeholde andre fugle, der kan tjene dem som 
selskab. —Trods den i fri tilstand ikke er nogen selskabelig fugl og 
især i rugetiden ligger i stadig krig med sine artsfæller, kan man i et 
passende stort bur, der helst bør have nogle stene i bunden, gjerne 
have flere stendulpe sammen, uden at man risikerer nogen fiendtlig- 
heder dem imellem. 
Redeunger, der opdrættes i fangenskab, blir meget tamme, men de 
overlever kun sjeiden vinteren og lønner saaledes kun daarlig den 
møle og opofrelse, som er bleven anvendt paa dem. 


Mindre meddelelser. 
Lianvegetation i en norsk skog. I Skraastadheien ved Kristians- 
sand kan man flere steder iagttage, hvordan vivendelplanten 
(Lonicera Periclymenum) frembringer merkelige misdannel- 
ser hos de trær, den slynger sig rundt. —=Billedet viser et eksempel 
paa dette. Det er et aspetræ, som engang i en yngre alder er blevet 
omslynget af vivendelen, hvis seige stængel under aspens tykkelses- 
vekst formelig har ædt sig ind i barken. Veksten er herunder blevet 
hemmet langs en spirallinje rundt stammen, og virkningen er i aarenes 
løb blevet ganske iøinefaldende. Bark og ved har delvis vokset ud over 
vivendelen, saa denne er borte stykkevis og enkelte steder tilsyne- 
