197 
landskaber, som det blir vor opgave at mane frem, for selv at forstaa 
de palæogeografiske tildragelser og for at gjøre dem forstaaelige for 
andre. Især om vi bruger karter i liden maalestok, hvor det lodrette 
mellemrum mellem høidekurverne er stort, faar og gir vi ofte et feil- 
agtigt indtryk af ensformighed, som ikke findes i naturen. Om, for 
at bruge vort foreliggende omraade som et eksempel, om vi tænker 
os en skotsk-norsk landforbindelse eller ,bro*, saa er det billede vi 
udkaster os deraf, uvægerlig præget af vort indtryk af de dybsjø- 
karter, vi har set af denne del af verden. Kommer dertil, at vi, for 
at holde os inden rammen af det vi bestemt ved, nøler os med a% 
regne med en minimums hævelse af havbunden i det omhandlede 
strøg, saa har vi med eller mod vor vilje manet frem billedet af en 
noksaa flad landstrækning med bløde former og ringe afveksling. Men 
et saadant billede er neppe korrekt. Dels er sjøkartskurverne med 
nødvendighed holdt i meget mere generelle linjer end høidekurverne 
paa land, dels er ogsaa havbundens topografi betydelig udvisket paa 
grund af de store masser af sediment, som fylder dalene og runder 
af høiderne. Vi er tilbøielig til at glemme at de norske og skotske 
fjelde en gang var en sammenhængende kjæde — det kaledoniske fjeld- 
system — og at det mellemliggende land, ,broen*, som vi har kaldt 
det, til at begynde med i al fald, var ens med fjeldene paa begge sider 
baade i høide og i andre maader. Hvis geologerne har ret i at denne 
del af fjeldkjæden sank ned mellem store sprækker i jordskorpen i 
det østlige Skotland og det vestlige Norge, saa tør høiden af det syn- 
kende fjeldparti været forholdsvis mindre end de gjenstaaende skotske 
og norske masser, men en saadan indsynkning har neppe havt en nivel- 
lerende virkning. Det er vel endog mere sandsynligt at yderligere 
nivaaforandringer har været forbundet med processen. Det maa des- 
uden ikke glemmes, at den forbindelse af land med land, vi her taler 
om, antages at være følgen af den gradvise opløften af den hele egn, 
og at paa den tid ,landbroen* forudsættes at ha eksisteret, laa baade 
Skotland og Norge ogsaa meget høiere end nu. Skal vi tænke os 
dette nu i havet nedsunkne land, maa vi vel forestille os det som i 
det store og hele taget lig fjeldene i Skotland og paa Norges vestkyst. 
Hvad vi ved om ,landbroens* beskaffenhed er jo nærsagt nul, og 
naar vi taler om den, er det jo underforstaaet at det hele dreier sig 
om mer eller mindre velbegrundede gjætninger. 
Med dette stadigt for øie lad os spekulere videre over ,land- 
