198 
broen”.j;: Dens størrelse? Meget tyder paa at den ikke har været 
meget bred. Paa den anden side, hvis skuringsmerkerne af isen 
paa Shetlandsøerne har den mening, som almindeligvis gives dem, saa 
kan forbindelsen ikke have været en blot traad heller. En middels 
bredde af 100 kilometer tør man kanske gjætte paa som minimum. Dette 
er omtrent gjennemsnitsbredden paa de skotske høilande nordvestenfor 
den kaledoniske kanal og svarer saa nogenlunde til Shetlandsgruppens 
bredde, maalt lodret paa retningslinjen mellem Nordfjord og Hebri- 
derne. Hvis vi betragter dyre- og plantelivet i den del af det nord- 
vestlige Skotland, som er nævnt ovenfor, og en kyststrimmel af Sønd- 
fjord og Nordfjord, 100 kilometer bred, saa vil vi finde klimatiske og 
andre forhold, der i nutiden tillader en rig udvikling af mindst tre 
biologiske belter, eller zoner, nemlig lavest nede, i beskyttede dale, 
løvtræernes, og neppe skilt fra dem, naaletræernes belte; høiere oppe 
eller paa mere udsatte steder vidje- og dvergbirkens belte; og øverst, 
nær den evige sne, lavarternes belte, eller som vi ogsaa kalder dem, de 
boreale, subarktiske og arktiske zoner. Hver af disse har sin egen 
fauna og flora. Enkelte dyr og planter er ogsaa i sin forplantnings- 
tid udelukkende bundet til et enkelt af disse belter, mens mange lever 
i to af dem, nogle i de øvre, andre i de nedre to, mens en del er saa- 
dan indrettede at de kan leve i alle tre belter. Inden disse lever der 
ogsaa organismer, som er bundne til endnu mere begrænsede livs- 
betingelser, for eksempel til steder, hvis nedbørmængde er meget 
større end hvad der er det almindelige ellers i beltet. Ser vi lidt paa 
et dybdekart over dette strøg, saa finder vi at vestsiden af denne for- 
udsatte ,landbro" ikke kan ha ligget langt fra kanten af den saakaldte 
kontinentale hylde* (the continental shelf), hvor den styrter brat ned 
i det atlantiske braadyb, og dette i forbindelse med flere andre for- 
hold kunde muligens retfærdiggjøre den antagelse, at sydøstsiden af 
ylandbroen* skraanede mere af og at ,broens" høideakse laa nærmest 
Atlanterhavskysten. At der har været fjorde og dybe dale, tør vi vel 
tro uden fare for at gaa for vidt i vore fantasier. 
Lad os nu se lidt paa det tidsrum, som antages at ligge mellem 
de megaglaciale og neoglaciale stadier. Flesteparten af geologerne 
kalder det ,interglacialtiden*, andre geologer benegter, at der i Nor- 
den har været noget stadium, der kan betegnes med dette navn. Som 
biolog har jeg udtrykkelig reserveret mig mod at tage parti i en saa- 
dan strid. For alt det jeg kan se, ira et biologisk standpunkt er det 
