199 
ikke nødvendigt at antage en lang periode med total afsmeltning af 
den skandinaviske ishætte og med varmere klima end nutidens. For 
mig er det tilstrækkeligt at antage (og i dyre- og planteverdenen kjen- 
der jeg ingen foreteelse, som kræver mere), at et stadium i nedgan- 
gen fra det megaglaciale maksimum var naaet, paa hvilket bræerne 
strakte sig høist til — lad os sige — en hundrede kilometer fra den 
nuværende kystrand. En saadan forværring af isforholdene vilde ikke 
nødvendigvis være afhængig af eller medføre et særdeles betydeligt 
fald af aarstemperaturen, især ikke helt ude ved det aabne hav, hvor 
landet vedblev at være isfrit. Kun for saa vidt har jeg prote- 
steret mod en ,interglacialtid*. Paa en vis maade indtar jeg altsaa 
en ren mellemstilling, og hvis vi kunde enes om at betegne denne tid 
i Vestnorges geologiske historie som en interstadialtid istedet for en 
interglaeialtid, saa vilde det kanske vise sig, at vi alle var saa paa 
det nærmeste enige. 
Hvor længe og hvor kort et saadant tidsrum varede, ja derom er 
det let at strides og vanskeligt at enes. Naar jeg har sagt, at jeg 
antog tiden var forholdsvis kort, saa kan det jo godt hænde 
at en anden deltager i gjætningen vilde kalde det samme tidsrum for- 
holdsvis langt. Eksempelvis nævnte jeg, at da de østlandske fersk- 
vandsfiske har havt kanske 10,000 aar til at naa vestlandet uden at 
have rukket frem i den tid, saa vilde der intet forbausende være 1 at 
ferskvandsfiske ikke rak den længere afstand, nemlig fra Skotland til 
Norge 1 et lignende tidsrum, og at selvfølgelig kan det tempererede 
klima af interstadialtiden, som er nødvendigt for deres indvandring, 
have varet mindst 10,000 aar, uden at de skotske fiske naaede frem. 
Men om vi besinder os lidt, saa er 10,000 aar en noksaa rundelig tid 
for mange dyr og planter til at sprede sig over en 600 kilometer lang, 
sammenhængende landstrækning. 
Men forud for den tempererede tid, da saadanne dyr og dermed 
samlevende planter kunde brede sig fra Skotland til Norge, maa der 
have været et langt tidsrum bagover til megaglaciationens høidepunkt, 
og i dette tidsrum maa der have været en gradvis, langsom forbedring 
af klimaet fra arktisk til kjølig tempereret; og forbedringen begyndte 
sagtens nede ved kysten, mens landbroens fjelde rimeligvis forblev 
inden det arktiske belte saalænge ,landbroen* selv var oven vande, 
det vil da ogsaa naturligvis sige, gjennem hele det senere tidsrum, 
hvori de lavere, mere begunstigede kyststrøg af ,landbroen* glædede 
