225 
udsondres omkring dyrets slimmasse. Til dette 
skal, det saakaldte embryonalkammer, føles de 
øvrige kamre lidt efter lidt. 
Hvor stranden bestaar af sand jeller ler vil 
man øverst oppe, hvor bølgerne kun sjelden naar 
hen, ofte bemerke en vold af opskyllede skaller 
af mange forskjellige slags mollusker. Ved at 
undersøge disse vil man kunne faa et begreb om, 
hvilke muslinger der lever i havet udenfor. Paa 
selve sandstranden lever der i regelen kun et faa- 
tal af dyrearter.  Vandrer man ved fjære sjø hen 
over disse flade, ørkenagtige strækninger, er der 
i begyndelsen kun lidet at bemerke. Længere ude 
begynder fladen at bli mere ujevn af utallige smaa 
forhøininger. Den ene ligger ved siden af den 
anden helt ud i sjøen. Paa hver enkelt af dem 
sees bugtede sandstrenge, kanske ogsaa en liden 
aabning, hvorfra, naar sjøen staar over sanden, 
af og til en straale af sand stødes op og afleires 
som ringe, spørgsmaalstegn eller lignende figurer 
omkring hullet. I løbet af nogen tid vil disse 
sandstrenge, som ophobes den ene ovenpaa den 
anden, udjevnes af sjøen og gjøre forhøiningen 
større. Nede i hvert hul lever en sandorm 
(Arenicola marina), en leddet orm, hvis led er 
forsynet med bundter af børster, som svarer til 
andre ormes fødder. Desuden har hvert af krop- 
pens midtre led grenede gjællefryndser. Den 
blir 23 centimeter lang, er grønagtig, blaagraa 
eller næsten sort, alt efter bundens beskaffenhed. 
Hvis bunden indeholder mange raadnende orga- 
niske bestanddele, antager sandormen en sortagtig 
kulør. Kroppens første led indeholder et slags 
tryne, der kan slynges frem. Ormen graver sig, 
idet den trækker trynet ind og støder det ud, 
dybt ned i sanden, hvor den laver sig et U-formet 
rør, hvis vægge kittes let sammen ved hjælp af 
en vædske, som udsondres. Den nærer sig ved at 
Naturen 1908. 

Fig. 13. Sandorm 
(Arenicola marina). 
15 
