260 
15—40 øre pr. kg. — og da karret tar indtil 1000 kg., blir der for en 
100—300 kr. i karret. Meget, som ved tidligere smeltninger var 
ubrugeligt, haves i med — og smeltningen begynder. En slig ovn er 
som en vulkanskorsten og glas er jo ogsaa virkelig en slags lava. Der 
gives vulkaner, som udspyr virkelig sort glas, opsidian, i store mæng- 
der, og den almindelige lava er et ,silikat", en kiselsammensætning 
som glas. Kvartsen i granit og gneis og det øvrige urfjeld, som dan- 
nede det første faste panser om jorden, er intet andet end krystalli- 
seret glasflus. Og ligesom her i karret, ved en temperatur paa indtil 
1800", ved hvilken varmegrad ogsaa lavaen strømmer ud af ildbjerget, 
og glasset blir flydende som vand, saa kan der engang have eksisteret 
have af flydende glas, der, da de stivnede —— blev til jordskorpen. Nu 
for tiden fryser vand leilighedsvis til sten. Vil den tid en gang 
komme — da man kan slibe kikkertlinser af is! 
En til to dage staar karret i denne kunstige vulkan, der lyser saa 
intenst, at dens hvidglød konkurrerer selv med det direkte paa den fal- 
dende solskin. —Halvnøgne arbeidere, hvis øine er beskyttet af sorte 
briller, maa ved hjælp af lange stænger, holde glasmassen 1 stadig be- 
vægelse, saa gassen let kan slippe ud og glasset blive saa frit for blæ- 
rer, som muligt. Smaa blærer skader jo ikke selv de fineste glas — 
og man citerer derfor ogsaa Frauenhofers svar til en kunde, der vilde 
give ham en blæret lise tilbage. Den store munchener-optikus sagde 
til ham: ,Jeg har givet Dem glasset til at se igjennem, ikke til at se 
paa." Men nu for tiden tar man ikke længere tiltakke med den slags 
skjønhedspletter. Den stadige omrøren i glasmassen er naturligvis 
ogsaa for at forhindre slaggdannelse. Denne haandteren med den umaa- 
især idet 

delige glødende masse er uhyggelig malerisk at se paa 
karret ved hjælp af lange tænger trækkes ud af sin vulkanskorsten. 
Den sættes straks ud i fri luft. Den umaadelige temperaturforskjel 
bevirker, at den hurtig stivnende glasmasse springer i tusen stykker. 
For at fan stykkerne ud slaaes karret itu. Kun i en eller to dage har 
det været i brug — og i et helt fjerdingaar har man arbeidet paa at 
gjøre det brugbart. 
Det er et herligt syn at se disse glassplinter, lig sølvglinsende, 
skinnende ren krystalis, ligge strød ud over gulvet. Da der altid vil 
være lidt slagg i glasmassen — saa hele karrets indhold aldrig kan 
benyttes, forhindrer man med vilje ikke denne springen itu. Det vilde 
være et meget kostbart arbeide at skjære den umaadelige glasmasse 
