263 
til 10 linser, det vil sige, det har tyve lysbrydende plader, der alle er 
forskjellige, men som dog alle staar i et ganske bestemt forhold til 
hverandre. Det vilde føre for langt her at give læserne en teoretisk 
forklaring over disse komplicerede indretningers nødvendighed. Man 
maa tro mig, naar jeg siger, at det rent teoretisk seet er en umaadelig 
vanskelig opgave at finde de betingelser, under hvilke slige linsekom- 
binationer frembringer det mest naturtro, lyssterke billede, frit for 
forstyrrende farver. Hos Zeiss er der en hel videnskabelig stab, som 
først beregner objektivet, alt efter de forskjellige krav, som skal stilles 
til det. At fremstille nye typer er en ren opfindergjerning, hvortil der 
skal en ganske egen kombineringsevne, og der skal megen overveielse til 
for at forsøgene skal lykkes. 
Er man nu færdig med beregningen af et sligt objektiv, faar verk- 
stedet en omhyggelig tegning deraf med nøiagtig angivelse af antal 
og form paa de flader, som skal slibes — og saa gaar man ivei med 
udførelsen. 
Med en diamantsag skjæres glasstykket i passe størrelse og paa 
dreierbænken rundslibes saa kanten med sand. Det er naturligvis fort 
gjort. Men anderledes forholder det sig med de optisk virksomme 
smaaflader. De udgjør altid dele af en kugleflade. Man laver et riv- 
jern, der har akkurat modsat krumning, af den, man vil frembringe, 
og som er mindre end linsen — ved større glas lader man saa rivjern 
og linse gaa igjennem en maskine, ved smaa gnider man dem med hæn- 
derne mod hverandre, idet man har et slibemiddel som smergel eller 
kvartssand imellem. Rivjernet kan dirigeres saa, at det kun angriber 
en bestemt del af glasset — engang mest kanten — en anden gang 
mest midten. Ved hjælp af mikroskop og følestang maales den vor- 
dende linses krumning fra tid til anden, og krumningen maa være saa 
nøiagtig at der mangler mindre end en titusendedel paa, at den svarer 
til beregningen. Men dette opnaaes ikke under den egentlige slib- 
ning, men først naar linsen poleres. I dage- og ugevis arbeider saa 
maskinen automatisk paa at fremstille en flade — kun fra tid til an- 
den undersøger man den og stiller rivjernet anderledes. Poleringen 
maa helst udføres med haandkraft — det er ogsaa den sidste haand 
som lægges paa verket. Den yderste renslighed er nødvendig. Hos 
Zeiss indrettede man nylig store underjordiske rum, hvor tempera- 
turen altid var jevn og luften ganske støvfri til polerrum for store 
astronomiske linser. Det er nødvendigt, at luften er ganske støvfri, for 
