287 
Omvendt vil sjøfugle og rovfugle ovenfra se vandet som en mørk, 
sortgrøn flade og derved vanskeligere kunne skjelne fiskene paa grund 
af deres sortgrønne rygside. (Efter ,Prometheus"). 
Farveforandringer hos kamæleonen. Som tidligere omtalt i 
,Naturen* gav en kunstner, Abbott Thayer, for flere aar siden en til 
eksperimenter støttet økologisk forklaring af den lysere farve, som saa 
hyppig sees paa bugsiden af forskjellige dyr. Thayer viste ved sine 
forsøg, at legemer, som er saaledes schatteret, at den sterkest belyste 
side er, mørkest og gaar gradvis over i den svagest belyste, som er 
lysest, skiller sig lidet ud fra omgivelserne. Han sluttede heraf, at 
den mørke farve paa rygsiden og den lyse paa bugsiden var dyrene 
nyttig, da de herved blev mindre synlige  Poulton, som først 
gjorde Thayers iagttagelser bekjendt, meddeler nu nogle iagttagne 
farveforandringer hos sydafrikanske kamæleoner (Chamæleo pumilus), 
som støtter Thayers teori. Under det brittiske naturforskermøde i 
Sydafrika 1905 sad Poulton sammen med en anden naturforsker i 
en jernbanekupé, da de blev opmerksom paa, at en kamæleon, som 
Poulton havde stillet paa et bord i kupéen, paa den mod vinduet 
vendende, sterkt belyste side var mørkegrøn, paa den modsatte der- 
imod ganske lys. Det samme blev konstateret ved flere andre leilig- 
heder. Naar kamæleonen i nogen tid blev holdt i mørke, blev dens 
æblegrønne farve betydelig lysere, mens den igjen antog en mørkere 
farve, naar den blev udsat for lyset. Stillet paa en gren med lyse- 
grønne blade blev den blegere; den fra solen vendende side var af det 
lyseste æblegrønt, mens den til solen vendende var mørkere. Det lyse- 
grønne harmonerede udmerket med de unge blade; dyret var lidet 
iøinefaldende, næsten usynligt. 
Poulton betegner dette fænomen hos kamæleonen som en dyna- 
misk form af det samme princip, som Thayer har opdaget i statisk 
form. (Efter ,Naturwiss. Rundschau" ). 
Menneskets ælde i Amerika. Om dette emne holdt Dr. Capitan 
(Paris), ved tiltrædelsen af sin professorpost i amerikansk arkeologi, 
nylig en forelæsning, som er af særlig betydning, da disse spørgsmaal 
neppe tidligere har været behandlet oversigtsmæssig. I den tertiære 
periode havde Nordamerikas dyreverden stor lighed med den gamle 
verdens, og dette forklares ved, at de to verdensdele stod i forbindelse 
med hverandre, enten over Kamtehatka, de Aleutiske øer og Alaska, 
eller over en nu forsvundet landbro over Bebringsstrædet, eller mu- 
ligens over en anden forsvundet landmasse. Sydamerika havde der- 
imod en i høi grad særpræget dyreverden lige til begyndelsen af den 
kvartære periode, da forbindelsen meliem Nord- og Sydamerika op- 
stod. Paa forskjellige steder, som i Nebraska, Kalifornien, Brasilien 
O. s. v. er der fundet rester af mennesker i forbindelse med en for- 
svundet dyreverden, og dette har ogsaa i Amerika reist spørgsmaalet 
om menneskets eksistens i den tertiære periode; desværre er de geo- 
