317 
Stud. min. Thorolf Vogt, søn af professor i metallurgi Vogt, 
har bearbeidet et smukt materiale af norsk tungspat og anstillet un- 
dersøgelser om, hvorledes den kemiske sammensætning indvirker paa 
den krystallografiske form. (Norsk geologisk tidsskrift 1908). 
Stud. real. Victor Moritz Goldschmidt, søn af profes- 
sor i kemi Goldschmidt, er formelig en veteran blandt sine kame- 
rater, da hans første arbeide er fra 1906. (Videnskabsselskabets for- 
handlinger 1906. No. 4). Kvarts har ofte den egenskab, at den i mørke 
viser sig svagt selvlysende, naar den ophedes. Denne egenskab, den 
saakaldte pyroluminisents, har student Goldschmidt nøie udforsket; 
han viser at den er en art fosforesents. 
I sit næste arbeide tager han for sig den nu af fysikerne saa 
ivrig studerede radioaktivitet og viser, at man i den har et godt hjælpe- 
middel ved studiet af en række sjeldne mineraler. (Zeitschrift fur 
Krystallographie 1908). Endvidere har han udført et geologisk detalj- 
kart over Mjøsens omgivelser ved Ringsaker og derved givet et godt 
grundlag for en nøiere udredning af denne egns meget vanskelige geo- 
logiske forhold. (Separataftryk af Norges geologiske undersøgelses 
aarbog for 1908). 
Hans Reusch. 


Mindre meddelelser. 
Ringsæl fra den yngre stenalder. I mai maaned 1907 fandtes 
under arbeidet med grundmuren til en ny raadhusbygning i Norr- 
köping 43 m. dybt nede i leren og omtrent i høide med Østersjøens 
nuværende overflade, et noget defekt skelet af en ung ringsæl, Phoca 
hispida. Ifølge professor Lönnberg, som har beskrevet fundet i 
Arkiv för Zoologi" Bd. 4 no. 22, afviger skelettet i flere henseender 
fra den ringsæl, som nu hører hjemme 1 Østersjøen. Den synes saa- 
ledes at have været forholdsvis større end denne. At denne subfossile 
ringsæl er afvigende fra den nulevende, er forøvrigt ganske naturligt. 
Den levede nemlig under naturforholde som var afvigende fra de nu- 
værende; saaledes var den gang Østersjøen et meget større hav, som 
stod i aaben forbindelse i det mindste med Ladoga. 
Midt mellem skeletdelene fandtes en vakker vel forarbeidet har- 
punspids af ben. Sælen har saaledes øiensynlig været harpuneret, 
men den har slidt sig løs, idet harpunremmen er sprunget. Den er 
dog senere død og sunket, hvorpaa den er bleven indleiret i leren. 
Harpunspidsen tilhører en type, som er karakteristisk for den yngre 
stenalder eller tiden efter littorinahavets maksimum. Ved hjælp af 
denne harpunspids bar det været muligt nøie at bestemme fra hvilken 
periode sælskelettet stammer. 
