324 
JE 
L. v. Buchs beretning om sin reise i vort land giver os et ypper- 
ligt vidnesbyrd om de store fremskridt samfærdselen og reiselivet har 
gjort i de forløbne hundrede aar. Farten var langsom, og man sav- 
nede de fleste af de bekvemmeligheder, som vi nu ikke kan undvære. 
Men man var ikke bedre vant, og i v. Buchs bog finder vi ikke de 
klager over gjenvordigheder og mangler, som saa ofte fylder reiseberet- 
ningernes sider. Kun af enkelte udtryk og bemerkninger kan man 
skjønne, hvilke savn reisen har forvoldt ham. Men han var en helt. 
igjennem legemlig og aandelig sterk og sund natur, og hans levende 
interesse for sin videnskab hjalp ham. over alle vanskeligheder. 
Hvad v. Buch lilsigtede med sin reise, har han nævnt som indled- 
ning til sit reiseverk: ,Hvordan lidt efter lidt op mod det høieste nor- 
den de klimatiske forhold forandrer landets natur, indtil endelig den 
fordærvelige indflydelse af sne og is ødelægger alt liv, — hvordan 
derhos den fastere del af jordskorpen maatte være sammensat, om den. 
er lig de sydligere landes konstitution eller dannet efter ganske andre 
love — at udforske det, saavidt en flygtig gjennemreise kan tillade 
det, har bragt mig ind paa veien til polarlandene.*  Betegnende for 
den tids opfatning mener han at den ,traurige, jeg kunde næsten sige 
aandløse, egn mellem Hamburg og Berlin" kun formaar at levere 
fan bidrag til disse spørgsmaal. Han nævner torvmyrene ved Linum, 
nær Fehrbellin, hvor der findes levninger af sjøplanter, og sammen- 
ligner hermed myrene paa Ørlandet. Vi har jo en anden mening om 
disse egnes geologiske betydning. 
Den 4de juli 1806 reiser v. Buch fra Hamburg til Kiel, hvorfra 
han tager med paketbaad til Kjøbenhavn, som han naar den 13de juli. 
Han brugte kun 49 timer fra Kiel til Kjøbenhavn, og nævner det 
som en sjelden heldig fart. Paa overfarten er han beskjæftiget med 
at maale saltgehalten i Østersjøen og sammenligner havdybderne her 
og i Middelhavet. I Kjøbenhavn, hvor han opholder sig i elleve. 
dage, besøger han biblioteker og mineralsamlingerne, og han finder her 
mange smukke prøver fra Norge. Paafaldende for ham er analogien 
mellem de arendalske og de vesuviske ,fossiler". Han blir opmerk- 
som paa at gaderne i byen er brolagte med granitsten og ser kaierne 
opførte af granitkvadre; paa forespørgsel faar han vide, at disse stene 
ikke er ført fra Norge, men at de findes i mængde over hele Sjælland. 
Hvordan er de nu kommet did? De maa være ført over havet, og 

