32% 
brandsdalen er en velbygget, rig bygd, hvor man neppe behøver at 
tage sin tilflugt til barkebrød. Om dette har man i udlandet falske 
forestillinger, som v. Buch søger at rette. Ved Kringen viser man 
ham Sinclarsstøtten, og han citerer et par linjer af Storms vise, »en 
ballade, som. man hører i alle norske byer". Den 29de april drager 
han fra Formo og begynder reisen over Dovre. Her drager han atter 
sammenligning med St. Gotthard og Alperne i det hele; Fokstuen er 
for ham som klostret paa St. Bernhard, og mens han sidder der ved 
en flammende ild paa peisen, priser han af hjertens grund den gode 
kong Eystein, som i 1120 byggede fjeldstuerne paa Dovre. I Fok- 
stuen udstyres han med pels og hue for den egentlige fart over fjeldet, 
og det kunde vel trænges. Ved Hjerkinn ser han Snehætta, som 1 den 
tid ansaaes for Norges høieste fjeld. Særlig besværlig, ja ligetil livs- 
farlig, blir veien fra Kongsvold. Den lste mai forlader vor reisende 
Drivstuen og naar ved midnat frem til Bjerkaker. — Guldalen prises 
for sin skjønhed og velstand. Han omtaler dens historiske minder, 
nævner Haakon Jarl, Olav Trygvesøn, Einar Tambeskjælver og Her- 
tug Skule. Den 3die mai om aftenen naaes Trondhjem. 
Trondhjem var den gang en by paa 8840 indbyggere. V.- Buch 
roser dem for deres gjestfrihed og for den fine selskabelige tone, som 
man ikke finder saa udpræget noget sted, selv ikke i Kristiania. Byen 
selv udmerker sig ved større sirlighed, nethed og smukke former, sær- 
lig fremhæves Munkegaden. Han nævner med agtelse videnskabs- 
selskabet og dets samlinger, omend det paa hans tid knapt nok mindede 
om biskop Gunnerus, Suhms og Schønnings tider: ,Den populære 
nyttigheds dæmon har bredt sig over denne anstalt som over saa 
mange andre". 
v. Buch blev i Trondhjem til den 10de mai, da han over Størdalen, 
Levanger og Stenkjær drager nordover. Han reiser i et større følge; 
thi han nævner paa flere steder ,damerne og børnene*. Sandsynligvis 
er det i følge med den nye amtmand over Tromsø og Finmarken, Hil- 
mar Krogh og hans familie"); +hi han omtaler dennes festlige mod- 
tagelse i Tromsø sammen med sin egen ankomst. En reise tillands 
var i de dage besværlig, og særlig frygtet var den saakaldte ,tæle- 
grød* ; det var den sedvanlige afskedshilsen til alle fremmede, som 
reiste om vaaren: Himlen bevare Dem for ,tælegrød” ! ,Saalænge 
tælen endnu er i jorden, dannes der paa enkelte steder et blødt lag 
1) Amtmand i Finmarken fra 1807—1811. Eidsvoldsmand. Død 1851. 
