356 
og planeten, der saa at sige dreier sig inde i bølgen, og dette vil lidt 
efter lidt sinke planetens rotation, indtil den tilslut fastholdes i 
samme stilling som flodbølgen, der altid peger mod solen. 
Dersom Schiapareili og Lowell har ret i sin mening om den 
bundne rotation, saa maa planeten sandsynligvis være fuldstændig 
uskikket til organisk liv, en fuldstændig gold stenørken, glødende hed 
paa den side, som vender mod solen og stadig uden afbrydelse belyses 
af solen, og isnende kold, formodentlig over 100” under nul paa den 
anden side, som aldrig modtager en solstraale. 
Der er dog en omstændighed, som tyder paa en kort rotationstid. 
Man har nemlig konstateret vanddamp i Venus's atmossfære. Skulde 
Venus have bunden rotation, saa maatte forlængst al den vanddamp, 
som fandtes i planetens atmossfære, være destilleret over paa den 
kolde del af planeten. 


En forekomst af alm i Nordre Østerdalen. 
Af Jens Holmboe. 
Jutulhugget heder en vild fjeldkløft, som fra Øvre Rendalen skjæ- 
rer sig mod vest dybt ind i høideryggen mellem Glommens og Renas 
dalfører; hugget ender med en brat væg nær Barkald station i Lille- 
elvedalen. Kløften omgives af steile, næsten lodrette fjeldvægge, som 
paa sine steder turde være indtil over 200 meter høie; bunden bestaar 
af storstenet ur, overgroet af graa og gule lavarter. Længst mod øst 
ligger der et lidet tjern i bunden af skaret. 
I Østerdalens ellers saa ensformige natur, med de brede, aabne 
dalfører og de jevnt skraanende aaser, bringer Jutulhugget en ligesaa 
uventet som malerisk afveksling. Kløftens merkelige form har givet 
anledning til adskillige sagn, og heller ikke blandt geologerne hersker 
der fuld enighed om, hvordan Jutulhuggets tilblivelse bedst skal for- 
klares. (Nærmere hos Helland, Hedem. amt. I, side 74—76). 
I begyndelsen af august 1906 laa jeg nogle dage paa botaniske un- 
dersøgelser paa gaarden Midtskogen i Øvre Rendalen, ikke langt fra 
det sted, hvor Jutulhugget mugder ud i Rendalen. Af folk i egnen fik 
jeg her høre om en slags løvtræ, som skulde vokse inde i Jutulhugget, 
og som var befolkningen ganske ukjendt. Der gik i bygden de merke- 
