340 
bl. a., at voksestedet turde være det punkt i vid omkreds, hvor der sy- 
nes at maatte være de bedste betingelser tilstede for, at almen skulde 
kunne holde sig nedigjennem tiderne. Uren vender ret mod syd. Un- 
der den bratte fjeldvæg er der lunt og i sommertiden drivende varmt; 
og hvor gunstig en jordbund det fine grus øverst oppe i slige urer dan- 
ner for sydlige, varmekjære planter, har navnlig Axel Blytt træf- 
fende skildret ved flere anledninger. For relikt-hypotesen taler vi- 
dere den omstændigbed, at der sammen med almen vokser flere andre 
forholdsvis sydlige arter (navnlig Polygonatum officinale, Triticum 
caninum, og Geranium Robertianum), der ligeledes turde mangle eller 
være sjeldne i trakterne rundt omkring. Jo flere slige arter der vokser 
samlet paa ét sted, desto mindre bliver sandsynligheden for en frø- 
transport over store afstande. Fremdeles maa her erindres om, hvad 
der ved torvmyrundersøgelser afgjørende er vist, nemlig at hassel, ek 
og andre kuldskjære løvtrær i den varme tapes- (stenalders-) tid var 
langt mere udbredt end nu og gik betydelig længere mod nord i det 
østlige Norges barskog-trakter. Saaledes har man fundet hasselnød- 
der i myrerne fleresteds i Aamot (med Osen anneks), ja endog ved 
Messelt i Storelvedalen, mens levende hassel er meget sjelden i hele 
Østerdalen, hvor dens nuværende længst fremskudte isolerede vokse- 
steder ligger i Aamot prestegjæld. Almens udbredelse i Norge som 
fossil er hidtil mindre kjendt; den er funden i furuzonen i Vaalemyr 
i Stange og desuden i en afleiring i Værdalen af ukjendt alder. Her 
skal i korthed beskrives et fund, som synes at vise, at ogsaa almen i 
den varme tapes-tid i det sydlige Norge har været mere udbredt end 
nu, selv paa steder, hvor der nu er ensformig naaleskog. 
Ved anlægget af den nye chaussé fra Skien til Ulefos blev der 
sommeren 1903 gjort dybe skjæringer gjennem en række af lerrygge i 
nærheden af Mælum kirke, gjenstaaende rester af en gammel marin 
lerterrasse, gjennem hvilken bækkene har udgravet dybe erosionsdale. 
Terrassens gjennemsnitlige høide over havet veksler fra 40—50 m. 
Naar undtages den ene lerryg, som nedenfor skal omtales, ligger leret 
overalt fuldstændig uforstyrret med skarpt fremtrædende horizontal 
lagdeling. Det indeholder store mængder af vakre marleker, men af 
Forklaring til kartet paa næste side. Den afbrudte linje viser den 
omtrentlige norderænse for almens nogenlunde sammenhængende udbredelse i 
nutiden. De sorte kors angiver isolerede forekomster af vildtvoksende alm, de 
hvide kors voksesteder for plantet alm, og de sorte kvadrater stedsnavne sam- 
mensatte med trænavnet alm. 
