360 
bringer den største del af sit liv i varmblodige dyrs indre eller hud, 
derpaa som puppe 1 jorden, for senere som udviklede pragtfuldt teg- 
nede fluer at leve faa timer for at parre sig. I udseende ligner de 
mest svævefluerne eller humler. Faarebremsen lægger sine eg 
1 faarets næsebor, hvorfra larverne kommer i hovedet. Oksebrem- 
sen lægger dem i huden;hos rensdyret skal renbremsens lar- 
ver ligge under huden hele vinteren; hestebremsen lægger eg- 
gene paa hestens læber og naar denne slikker, kommer eggene ned i 
maven, hvor larven sidder fast, modstaar fordøielsen og kommer ud, 
naar den skal forpuppes. Der findes ogsaa bremsearter hos gnavere, 
- æsel, kamel, hjorte og næsehorn. 
Stikfluen (Stomoxys) ligner den egentlige husflue, men kjen- 
des straks paa den horizontale snabel, som staar ud foran hovedet, og 
den. 4de længdenerve er ikke vinkelbrukket, men lidt buet. Den fore- 
kommer i varme somre ofte flokkevis som husflue, dog mindre i 
byerne. 
Tacehinarierne kan vel kaldes snyltefluer, da de lægger sine 
eg i andre insekter, som larven fortærer, men de maa ikke forveksles 
med de snyltefluer, der lever paa varmblodige dyrs hud, hvorom mere 
nedenfor. De har som oftest kantede, kvadratiske eller aflange, ofte 
hængende følehorn paa den fremstaaende pande; bagkroppen har kun 4 
led og gjerne lange børster, ligesom den øvrige krop og hovedet. Man 
finder ofte f. eks. paa en væg en død ,kaalmark” og ved siden deraf 
en hob eglignende legemer, indvævet i et spind. Dette er som oftest 
pupper af en tachina (men det kan ogsaa være af en snyltehveps). 
Fluen har lagt eg i kaalmarken og larverne har fortæret en del af dens 
indre. 
Den egentlige fluefamilie (Muscarier) har altid helt 
til spidsen fjæret børste og oftest nøgne øine. Nervaturen i vingerne 
er forskjellig; hos husfluen, spyfiuerne o. fl. er 4de nerve brukket i 
en vinkel, hvis nederste ben støder til spidsen af 3die nerve, hos Py- 
rellia o.a. er den buet. Den almindelige ,husflue" viser sig først i 
mængde paa eftersommeren, da den udklækkes samme aar; derimod 
overvintrer spyfluerne, filtfluerne (bedækket paa fremryg- 
gen med et guldgult filt, som ofte er afslidt), og den grønland- 
ske, staalblaa, glatte flue, som nordenfjelds er hyppigere end spy- 
fluerne. Disse arter ser man derfor ude allerede i mars, tillige med 
staldfluen (Cyrtoneura stabulans). 
