367 
Rubin 
er anseet for at være den vakreste af alle korundvarieteter og har i 
lange tider været meget anvendt som smykkesten. Farven er som 
tidligere omtalt rød: men der gives mange forskjellige nuancer.  En- 
kelte rubiner er sterk karminrøde, andre har en ren rød farve, atter 
andre er lysrøde. Det synes. som om de karminrøde eller de sterkt 
rødfarvede med et blaaligt eller violetagtigt skjær har været de mest 
eftertragtede. Man har formodet, at rubinens farve skyldtes organiske 
stoffe; men dette kan ikke være rigtigt, da stenen selv efter glødning 
antager den oprindelige farve. Det synes da rimeligere, at den røde 
farve skriver sig fra lidt kromoxyd. Det har ialfald lykkedes under 
kunstig fremstilling af rubin ved hjælp af lidt kromoxyd at fremkalde 
den samme vakre, røde farve, som findes hos den i naturen optrædende 
rubin. Hvis man ser gjennem en rubinkrystal i forskjellige retninger, 
vil man se, at farven er noget forskjellig; det gjælder derfor at man 
før slibningen af rubin foretager en optisk orientering. Man bør ind- 
rette sig slig, at den største slebne flade falder parallel krystallens 
endeflade (basis). 
Den vakkert farvede og feilfrie rubin har været den kostbareste 
af alle edelstene og har i pris overgaaet selv diamant af reneste vand. 
Prisforskjellen mellem disse to har varieret adskillig til de forskjellige 
tider; i midten af det l6de aarh. sagdes en l-karats rubin at koste 
8 gange saa meget som en diamant af tilsvarende vegt, i slutten af for- 
rige aarh. kostede den kun henimod det dobbelte. Da store rubiner 
er sjeldnere end store diamanter, vil prisforskjellen tiltage med stør- 
relsen. De rigtig store rubiner har kun liebhaberværdier. — For at 
man kan faa et begreb om, hvilke priser det dreier sig om, kan jeg 
meddele, at en første rangs og vakker sleben rubin paa 32%/,; karat 
solgtes for 180,000 kr. og en lignende paa 38%, karat for 360,000 kr. 
De vakreste rubiner slibes gjerne som diamant i brilliantform; men 
man lader gjerne de sterkt farvede rubiners brillianter være fladere 
og tyndere. 
De vigtigste rubinforekomster ligger i Ostindien, dels i den øvre 
del af Birma, dels i Siam og paa Ceylon; men ogsaa flere andre ste- 
der har man fundet adskillige rubiner, saaledes i Afghanistan. Det 
vigtigste af alle disse felter er vistnok feltet ved Mogouk i Birma, hvor 
rubinen findes i en kontaktmetamorfoseret dolomitmarmor; den stør- 
